635 



hvilket merendels sker nära idet, och då är han mager. I bör- 

 jan lefver han derefter på myror o. d., men omkring Pingsten 

 börjar han skaffa sig mera födande spis. Om han under vintren 

 blir uppskrämd och jagad, så nödsakas han äfven då att släppa 

 tappen, och magrar derefter starkt. 



Björnens lopp är ganska starkt, ehuru lunsigt, och på nå- 

 got oländig och ojemn mark samt i skog springer han lätt fast 

 en häst. För öfrigt brukar han gerna vilja jaga sitt rof ut i 

 kärr och myrar, eller in bland vindfällen och stenar. Hans spår 

 likna dem af en barfotad menniska, men äro något bredare, och 

 hafva tydliga märken efter klorna. Han klättrar uppåt "träd- 

 stammar, väggar eller hvad som helst, men går alltid baklänges 

 ivtföre" (Falk). Hans läten äro af diverse olika slag, dels brum- 

 mande , dels rytande och dels frustande. 



Enligt Svensk Zoologi uppnår björnen en ålder af 50 år 

 eller mera, och både enligt hvad der namnes och enligt hvad A. 

 Hillerström anförer, efter uppgift af Hofjägm. A. Schönberg, skall 

 han under de åtminstone 20 första åren af sin lefnad årligen 

 tilltaga i storlek. Man har iakttagit, att en björnhona ynglat 

 ännu i sitt 30:de år, men vid så hög ålder lär hon icke få mera 

 än en unge åt gången. Då björnen hos oss i allmänhet icke får 

 lefva till denna ålder, är detta orsaken , att man här så sällan 

 numera anträffar riktigt gamla och stora individer af den. 



Fångad såsom ung blir han tam och läraktig, men med 

 tilltagande ålder blir han obändig och stundom vildsint, samt 

 farlig för sin omgifning, om han dä får gå fritt omkring. Stun- 

 dom ådagalägger han både i tamt och i fritt tillstånd en slags 

 humor, och vi hänvisa i detta afseende till hvad Herm. Otto 

 Falk och Kr. Glöersen derom anföra i Svenska Jägareförbundets 

 Nya Tidskrift 1 ). 



Björnen lefver i polygami eller ock i en slags inskränkt 

 monogami, d. v. s. den starkaste hanen bemäktigar sig honan 

 eller honorna, och följer henne eller dem endast under parnings- 

 tiden, hvarefter han öf/ergifver henne eller dem, och deltager 

 icke i vården om ungarne. Detta sednare är naturligtvis en följd 

 deraf, att han under tiden för ynglandet och då ungarne äro 

 helt små ligger i sin vintersömn. Björnen skall (enligt Svensk 

 Zoologi) icke vara fortplantningsskicklig förr än vid 5 års ålder. 



1) 2:dra årg. (1864) pag. 143, och 7:de årg. (1870) pag. 204. 



