643 



är större än de andre, och den ene utgör en helt liten enkel 

 eller urnupen afsats innanför denne. Den främre knöltanden har 

 2:ne par större och några små och otydliga knölar. Den bakre 

 knöltanden har kronans längddimension 5 /io k eller 15 mill. 

 Den är subtriangulär, med afrundade hörn, och med knottrig 

 tuggyta. 



Isbjörnens geografiska utbredning är circumpolar, och är 

 inskränkt till de nordligaste trakterna af Gamla och Nya Yerl- 

 den, såsom Spetsbergen, Novaja-Semlja , de nordligaste kusterna 

 af Sibirien, Grönland och de nordligaste kusttrakterna af Norra 

 Amerika, ungefär ned till 55:te nordliga breddgraden derstädes. 

 Mot norden förekommer han så långt man kunnat framtränga. 

 I norra Ishafvet förekommer han i allmänhet på och i grann- 

 skapet af polarisen, och med denne drifver han stundom ned 

 söder om sin egentliga zon. På detta sätt har han en och annan 

 gång blifvit nedförd till Norges kuster, och oftare till de nord- 

 östra kusterna] af Europeiska Kyssland, till Beeren-Eiland och 

 till Island. N:o 200 af Svenska Tidningen för 1855 meddelade 

 den uppgiften, att en isbjörn den 18:de Augusti samma år blif- 

 vit skjuten vid Skudesnäs i Norge ; A. J. Malmgren anför 9 ) , 

 efter uppgift af Th. Fries, att en sådan sköts vid Kjöllefjorden 

 i Norska Östfinmarken år 1851; och Cand. A. Boeck har benäget 

 meddelat oss, att ett individ af den dödades i Por sangerfj orden 

 derstädes i Mars månad 1853. 



Isbjörnen håller sig uteslutande vid eller i grannskapet af 

 hafvet, eller på isen uti detta; och han väljer i allmänhet så- 

 dana ställen, hvarest finnes god tillgång på själar, hvilka ut- 

 göra hans förnämsta spis. Han föraktar för öfrigt icke någon 

 annan duglig animalisk föda, och tager stundom äfven sin till- 

 flykt till vegetabilier, ehuru detta i mycket mindre grad än 

 björnen. Man har emellertid stundom funnit hans mage full- 

 proppad af sådana. Ehuru han således kan sägas vara mera rof- 

 girig än björnen , och är större än denne , har han dock mindre 

 mod än den. Han anfaller mycket sällan menniskan, och om 

 han någon gång närmar sig henne, sker det merendels blott af 

 nyfikenhet, så vida han icke är mycket uthungrad, och af hun- 

 gern drifves till anfall. Äfven då han anfalles och blesseras, 

 tager han vanligen till flykten. Hans styrka är utomordentlig, 



1) Öfvers. af K. Vet. Akad:s Förh. 1863, pag. 128. 



