645 



Ordningen PINNIPEDIA, Illiger. 1811. 

 (Prodromus Systematis Mamraalium et Avium, pag. 138). 



Själdjur eller Säldjur 1 ). 



Denna ordning, som inom systemet är den 7:de, är, liksom 

 föregående , väl begränsad , men den sluter sig dock så nära in- 

 till den , att den ofta blifvit betraktad såsom en afdelning af den. 

 Dess utmärkande karakterer äro: Fostret är genom en medel- 

 måttig, gördelformig , och med decidua försedd placenta för - 

 enadt med modren. Fötterna äro fenlika och unguiculerade, och 

 kroppen i allmänhet mer eller mindre spolformig och nedtryckt. 

 Näsborrarne och öronÖppningarne hunna tillslutas, och ut- 

 öronen äro små eller inga. Kroppen är betäckt af tätt åtlig- 

 gande och tillplattade hår. Hvardera käken har 3:ne slag enkla 

 tänder: f ramtänder, hörntänder och kindtänder. Af f ramtän- 

 derna, hvilkas antal är vexlande, äro de mellersta minst. 

 Hörntänderna äro kägelformiga , och högre än de andre. Kind- 

 tänderna äro ungefär af samma form , och inga äro utmärkta 

 sins emellan såsom rof tänder eller knöltänder, och alla hafva 

 slutna rötter. Tandömsningen är ofta foetal, och då den är 

 postfoetal, inträder den strax efter födelsen. Mjölktänderna 

 äro i allmänhet mycket små. Mjölkkindtändernas antal är 

 vanligen 3:ne, men någon gång 4 å hvardera sidan i båda 

 käkarne. Be permanenta kindtändernas antal å hvardera sidan 

 i desamma öf ver stiger icke 6 , och understiger icke å , och företer 

 stundom individuella variationer. Craniet är bildadt efter samma 

 typ, som hos rof djur en, och bland dem närmar det sig mest 

 till det af vessledjuren , men det företer åtskilliga betydliga 

 vexlingar i form. I allmänhet utmärker det sig genom en 

 smal panna, och derigenom att tårbenen saknas, eller äro 

 otydliga. Eyggraden är utmärkt genom betydlig böjlighet, 



1) I östra och södra Sverige benämnas dessa djur af folket vanligen 

 själar, hvilken benämning kommer af den fornsvenska siceler eller sicel, och 

 således icke rätteligen kan skrifvas skälar, såsom på sednare tiden, efter 

 Sam. Ödmån (1784) för det mesta varit brukligt. I Halland och Bohuslän 

 benämnas de sälar, hvilket namn utan tvifvel härleder sig af den fornnor- 

 diska benämningen selr, och derföre torde kunna betraktas såsom det rik- 

 tigaste. Då den förra benämningen emellertid hos oss är den vanligaste, 

 och derjemte är af hög ålder, vilja vi föredraga den, ehuru vi i det före- 

 gående en och annan gång begagnat den sednare. 



