665 



komst vid Norges kuster under sednare tiden. Från äldre tid 

 har man uppgifter derom af Leem och Pontoppidan. — Hvalrossen 

 förekommer deremot, såsom redan blifvit anfördt, normalt i åt- 

 skilliga delar af norra Ishafvet , men icke på alla passande stäl- 

 len i detsamma. Enligt v. Baer, har han derstädes 2:ne skilda 

 utbredningsområden : ett östligt och ett vestligt. Det förra sträc- 

 ker sig från Beringsön i söder norrut genom Berings-Sundet till 

 floden Kolymas mynning i Asien, och till Cap Barrow i Norra 

 Amerika, och, enligt R. Brown, vid nordvestra kusten af sist- 

 nämnde verldsdel söderut ända ned till 50:de nordliga bredd- 

 graden. Det sednare sträcker sig åtminstone från floden Cha- 

 tangas mynning vid östra sidan af Taimyr-landet l ) öfver No- 

 vaja- Semlj a , Spetsbergen och Beeren Eiland till Grönland , kusten 

 af Labrador, och kusterna af Baffins- och Hudsons-Vikarne till 

 Prince Regents Inlet. Således skall en betydlig sträcka så väl 

 af Sibiriens som Norra Amerikas norra kuster vara utesluten 

 från hvalrossens geografiska utbredningsområden. Vår kunskap 

 härom är dock ännu långt ifrån tillfredsställande. På sednare 

 tiden har hvalrossen försvunnit från en del ställen , der han förr 

 var talrik, och detta är naturligtvis en följd af de förföljelser, 

 för hvilka han varit utsatt. Mot norden sträcker sig hans ut- 

 bredning till ungefär 80:de nordliga breddgraden. Någon gång 

 har han förirrat sig så långt söderut som till Orkney-Öarne , 

 enligt T. Bell 1825, och enligt R. Brown 1857. 



Den fullvuxne hvalrossens tjocke och tunge kropp inskränker 

 i hög grad hans förmåga att röra sig på det torra, ehuru han 

 kan höja sig något på de främre extremiteterna, och böja de 

 bakre fram under kroppen. Denna större rörlighet i extremite- 

 terna, som har sin grund i dessas något större utveckling för 

 rörelsen på land , gör att hans sätt att röra sig på detta är helt 

 olika det af de egentliga själarne, och, liksom förhållandet är 

 med öronsjälarne (Otaridce), något närmande sig till det af 

 landtdäggdjuren. Enligt James Murie 2 ) skall han hafva större 

 rörlighet i de bakre extremiteterna, än öronsjälarne. Oaktadt 

 detta har han emellertid svårare att på torrlandet fortskaffa sig 

 än de egentliga själarne. Något större rörlighet i detta afseende 



1) F. Schmidt : Mém. de 1'Acad. Imp. des Sc. de St. Pétersb. VILe 

 ser. T. XVIII, N:o 1, pag. 41. - 1872. 



2) On the Walrus (Trichechus rosmarus, Linn.); Transact. of the Zoo- 

 log. Soc. of London, vol. VII, part 6, pag. 415. 



43* 



