674 



med 6—7 rader hoptryckta och vågbräddade morrhår, af hvilka 

 hos de yngre individerna de öfre kortare äro mörka, brunaktiga, 

 och de nedre och bakre, samt längre äro gråhvita. Hos de gamla äro 

 alla gråhvita. Afståndet mellan nosspetsen och ögat är ungefär 

 dubbelt större än detsamma mellan ögat och öronöppningen. 

 Ögonöppningen är horisontell, samt föga längre än näsborrarne. 

 Ofvan h vartdera ögat är en hvitgulaktig fläck, hvari sitta omkring 

 5 (2 längre och 3 kortare) hoptryckta och vågbräddade borst. 

 Öronöppningen är liten, och den hud, som är innanför kanten 

 af densamma, är mycket tunn och naken. Under denna är vid 

 öppningens främre sida en rörlig, broskartad skifva (tragus), 

 hvilken i förening med den densamma betäckande huden genom 

 en särskild musculatur kan tillsluta öronöppningen. Framfötterna 

 äro små, och tjockare vid sin främre kant än vid den bakre. 

 Deras tår och de på dem sittande klorna aftaga jemnt i storlek 

 från den 2:dra till den 5:te, och simhinnorna dem emellan äro 

 grundt inbugtade. Tummen har sitt läge främst eller ytterst. 

 Klorna äro svarta. Bakfötterna, som äro betydligt större än de 

 främre , samt ständigt riktade bakåt, hafva starkt utbildade sim- 

 hinnor, som räcka utom klorna, samt grunda bugter mellan tårna. 

 De båda sidotårna äro längre och större än de andre, och sins- 

 emellan olika, derigenom att den yttre eller lista tån är något 

 längre än den inre, eller 5:te D:o, samt bilda hvardera en ut- 

 stående flik, mellan hvilka den bakre kanten är utringad. A 

 alla tårna äro klorna stora och väl utbildade. Alla fötterna äro 

 ludna så väl under som ofvan. Svansen är kort och nedtryckt. 

 Honan har 2:ne mellan hudveck dolda spenar långt tillbaka på 

 buken. 



Färgen är något föränderlig både efter kön och ålder. I 

 allmänhet har den på öfre sidan af hufvudet, halsen och krop- 

 pen talrika och mer eller mindre sammanlöpande gråsvarta eller 

 mörkt gråbrunaktiga fläckar på en gråhvitaktig eller smutsigt 

 hvitaktig botten. Nedåt kroppssidorna blir den gråhvitaktiga 

 färgen mera öfvervägande , och de gråsvarta fläckarne mera glesa 

 och distinkta, tills på undre kroppssidan den är den enda eller 

 nästan enda förekommande färgen, då denna är utan mörkare 

 fläckar, eller endast har få sådana. Hakan är dock något mörkare, 

 och stötande i grått. Nilsson (anf. st.) har hos hanarne funnit 

 färgen långs ryggen svartaktig, ofläckad, och å undre kropps- 

 delarne hvitaktig, äfvenledes ofläckad, och främre och bakre 



