689 



Denna, liksom föregående arten, håller sig i skärgårdarne 

 och i grannskapet af kusterne, i fjärdar och bugter, och äfven 

 den går stundom in i floderna, t. ex. i Dwina. Sannolikt är 

 det de yngre, som gå längst in i fjärdarne, då deremot de gamle 

 hanarne, och äfven de gamla honorna under yngletidea , hålla 

 sig i grannskapet af de mera aflägsna skären Enligt Skand- 

 Fauna kallas den i Blekinge InsTcärsskäl och SJcärfving. Vi 

 hafva derstädes hört benämningen SMrfsJcäl, och förmoda, att 

 dermed åsyftats denna arten. Den lefver af samma slags födo- 

 ämnen, som föregående arten, och i den högre norden utgöra 

 kräftdjur för den, liksom för de flesta af de andra själdjuren 

 derstädes, en väsendtlig del af dess föda. Enligt de underrät- 

 telser, vi erhållit, lefver den dock äfven hos oss i Bottniska 

 Viken till icke obetydlig del af kräftdjur, då man i dess mage 

 funnit Idothea entomon i stor myckenhet. Den äldre hanen har 

 en stinkande lukt, hvilken gifvit anledning till artnamnet. 



Enligt A. J. Malmgken 2 ) inträffar denne själs yngletid i 

 Bottniska Viken mellan slutet af Februari och slutet af Mars, 

 och i Skandinavisk Fauna uppgifves den oftast inträffa i Mars och 

 April. Någon gång har den emellertid befunnits ynglande sed- 

 nare, så att tiden derför tyckes vara något vexlande. Uti Zoo- 

 logical Garden i London ynglade en hona den 8:de Juni. Den 

 hade erhållits d. 23:dje föregående Maj 3 ). Enligt Thienemann 4 ), 

 parar den sig vid Island i September, och ynglar i Mars och 

 April. Enligt Skandin. Fauna, parar den sig i Juni. Den får 

 blott en unge. Denne är vid födseln försedd med en ullik hår- 

 beklädnad, som ofvan är af en gråhvitaktig , och under af en 

 nästan rent hvit färg. Öfre sidan af hufvudet och ryggen äro 

 skuggade af mer eller mindre mörk gråaktig färg 5 ). Enligt 

 Bartletts iakttagelse vid nu nämnda tillfälle i Zoological Garden, 

 befriade sig ungen från denna ulldrägt några minuter efter föd- 



1) Det är sannolikt dessa äldre individer, hvilka hålla sig vid längre 

 ut i hafvet liggande skär, och isynnerhet de äldre hanarne, som vanligen 

 kallas HafsviTcare. 



2) Öfvers. af K. Vet. Akad:s Förh. 1863, pag. 143. 



3) A. D. Baetlett: Proceed. of the Zoolog. Society of London 1868, 

 pag. 403. 



4) Naturhistor. Bemerkungen etc. I. Abtheil. Säugethiere, pag. 94. 



5) Vi hänvisa för öfrigt till den beskrifning öfver en ofödd unge, som 

 vi meddelat i Förhandlingarne vid de Skandinaviske Naturforskarnes 9:de 

 möte i Stockholm 1863, pag. 388. 



