695 



holm , och dels vid Hästefjorden i södra delen af Dalsland *) , 

 och slutligen i mergel i Halland 2 ). Den har för öfrigt en vid- 

 sträckt geografisk utbredning, samt tillhör företrädesvis norra 

 Ishafvet. Den förekommer periodiskt i norra delarne af Atlantiska 

 Oceanen så långt söderut som till Island och New-Foundland , 

 och en och annan förirrar sig ned till Shetlandsöarne och Eng- 

 lands och norra Frankrikes kuster. Pallas och v. Middendokff 

 anföra dess förekomst i hafvet vid Kamtschatka och i Ochotska 

 Hafvet, så vida icke den der förekommande är Phoca richardi 

 (J. Gray) = Halicyon Richardi, J. E. Gray, såsom Gray för- 

 modat. * I Ishafvet har den sannolikt sin norra gräns vid Spets- 

 bergen. Enligt Lepechin och Pallas finnes den äfven i Hvita 

 Hafvet och vid Novaja-Semlja. Talrikast förekommer den vid 

 yngletiden på sådana ställen i Oceanen, hvarest större massor 

 af drifis vid denna tiden bruka ligga samlade, på hvilka den 

 framföder och däggar sin unge. Djdika platser äro t. ex. ön Jan 

 Mayen, bankarne utanför New-Foundland och mynningen af Hvita 

 Hafvet. Den vid ön Jan Mayen i stor skala bedrifna fångsten 

 har å anf. st. blifvit beskrifven af Quennerstedt. Den aflägsnar 

 sig vid denna tid från de större kusterna, t. ex. dem af Grön- 

 land och Island. 



Grönlandssjälen, som, enligt Quennerstedt, af de Norske 

 Spetsbergsfararne kallas Suulryg, och af Jan Mayensfararne 

 Salesal , samt på danska Svartsiden , är mycket sällskaplig, och 

 håller sig tillsammans i större eller mindre flockar, och de båda 

 könen träffas stundom åtskilda i olika skaror. Malmgren såg 

 dem simmande uti en viss sluten ordning, och alla upplyftande 

 hufvudet öfver vattnet i och för ut- och inandningen på samma 

 gång. Grönlandssjälen är migratorisk, och förer ett kringflyt- 

 tande lif, och dess vandringar äro dels beroende på årstiderna, 

 och dels på fortplantningen , samt äfven på ismassornas rörelser. 

 Vid Grönlands kuster aflägsnar den sig dels i Mars, hvarefter 

 den återvänder i slutet af Maj, och dels i slutet af Juli, då han 

 sedermera återkommer i September. Den håller sig gerna bland 

 drifisen eller vid sönderbruten is, icke inne på gammal fast is, 



1) J. G. H. Kinberg : Om arktiska Phocaceer uti mellersta Sveriges 

 glaciallera; Öfversigt af K. Vet. Akad:s Förli. 1869, pag. 13; — och 

 A. Erdmann: Bidrag till kännedomen om Sveriges Quartära Bildningar, 

 pag. 158. 



2) Öfvers. af K. Vet. Akad:s Förh. 1871, pag. 532. 



45 



