696 



och drager sig dérföre ut till kanten af isen, ifall hafvet, der 

 den förekommer, skulle blifva belagdt med sammanhängande is. 

 Deraf följer ock, att den icke åt sig tillreder några andhål. 

 Den uppträder ofta i mycket betj^dliga massor, ehuru den för- 

 följelse, för h vil ken den en längre tid varit utsatt, tyckes hafva 

 förminskat tillgången på den. De stora massorna härleda sig 

 derifrån , att den till vissa ställen samlas från både närmare och 

 fjermare håll. Den är liflig och munter, och man får stundom 

 se den lekande i vattnet, dels stående upprätt med halfva krop- 

 pen öfver vattnet, och dels farande upp och ned i vattnet, lik- 

 som i en dans. Dess sätt att röra sig på marken beskrifves 

 af J. Murie 1 ), och tillgår ofta på det sättet, att den fram- 

 släpar sig endast med främre extremiteterna. Derjemte sker det 

 med vågformiga rörelser på det vanliga sättet. 



Fabricius antager, att tiden för dess parning inträffar i 

 Augusti, och Thienemann, att den inträffar i slutet af Augusti 

 eller början af September; men Quennerstedt är, på grund af 

 erhållna uppgifter, böjd för att antaga > att den parar sig strax 

 efter det honan framfödt ungen, således i April, och att par- 

 ningen sker i vattnet. Fabricius anför äfvenledes, att den skall 

 para sig i vattnet, enligt uppgifter af Grönländare. Tiden för 

 ungens framfödande är enligt både Quennerstedt och R. Brown 

 i Mars och April, enligt den förstnämnde de sista dagarne af 

 Mars eller i början af April, och enligt den sednare mellan 

 midten af Mars och midten af April. Fabricius förmodar äfven, 

 att partus inträffar i Mars månad. Den föder i allmänhet blott 

 en unge, men Fabricius nämner, att han en gång sett en hona 

 drägtig med 2:ne ungar. Hanungen är, enligt Quennerstedt, vid 

 något mera än 1 månads ålder något öfver 3 1 /,, fot lång. En- 

 ligt densamme lär ungen icke dia modern längre än ungefär en 

 månad. Så länge ungen har sin gulhvitaktiga ulldrägt går han 

 icke i vattnet, och det är under denna period, som de fleste 

 dödas af själfängarne. Dess ullhår är fint, vågigt, och af 30— 40 

 mill:s längd. 



2) Proceed. of the Zool. Soc. of Lond. 1870, pag. 605, pl. XXXII. 



