703 



skären, hvilka åtminstone behöfva vara så stora, att de endast 

 vid ovanligt hög sjögång öfversköljas af böljorna. Om oväder 

 under dagarne för ynglaridet inträffar, draga storsjälarne sig 

 längre in i skärgården; men om vädret är godt, lägger honan 

 stundom ungen på ett så litet skär, att den bortsköljes af en 

 påkommande stark sjögång, eller oväder. Någon tid innan yng- 

 landet skall försiggå får man se dem simmande omkring parvis, 

 men äktenskaplig trohet är en bland dem fullkomligt okänd sak. 

 Den störste och starkaste hanen drifver bort alla andra hanar 

 från skäret, och lefver derefter i fullständig polygami. Om blott 

 ett enda j>ar har slagit sig ned på ett skär, kunna dessa möj- 

 ligtvis vara hvarandra trogna, men endast så länge tills der 

 kommer en starkare hane, som drifver den förste på flygten. 

 Härunder uppstå häftiga slagsmål, hvarom deras sönderrifna skinn 

 bära vittne. Stundom saknas hela stycken deraf, isynnerhet på 

 nacken och omkring halsen. Dessa spår efter striderna äro så 

 allmänna, att det till följe häraf t. o. m. är svårt nog att an- 

 skaffa en gammal och felfri hane till museerna. Storsjälen är 

 ytterst häftig i sin könsdrift. Så snart honan har ynglat, börja 

 strax de äktenskapliga omfamningarne, och dessa tyckas ofta 

 blifva upprepade , emedan man kan få se dem i parning t. o. m. 

 sedan ungen har blifvit två till tre veckor gammal. Om ho- 

 nan , sedan ungen blifvit framfödd , icke af sig sjelf kommer 

 ned i sjön, så går hanen upp och jagar henne ned, hvarefter 

 parningen städse föregår i vattnet. Härunder intager paret samma 

 ställning, som hundarne och de flesta däggdjuren 1 ). Honan är 

 likvisst aldrig helt och hållet under vattnet, utan nosseptsen 

 ses alltid ofvan detta, liksom förhållandet är med hanens hela 

 hufvud. Att honan å sin sida är lika häftig i sin parningsdrift > 

 är tydligt af det märkliga factum , att man flera gånger har sett 

 hanen så hårdt ansatt af flera parningslystna honor, att han har 

 varit nödsakad till att fly upp på land, tvärs öfver ett skär, 

 samt söka vattnet på den andra sidan, för att komma undan. 

 Detta häntyder på att honornas antal stundom kan vara det 

 öfvervägande. Dock dröjer det sällan länge innan en ny make 

 anmäler sig, ifall den gamle blifvit bortskjuten. Företrädesvis 



1) Enligt Kapt. Charles Bryånt parar sig Otaria (Callorhinus) ur sina 

 några få dagar efter partus, och äfvenledes i vattnet, men bröst emot bröst; 

 Bulletin of the Mus. of Compar. Zool. at Harvard College, vol. II, N:o 1, 

 pag. 100. (Lillj.) 



