705 



hos Ceté) och utomordentligt fet och tjock, liknande grädde. 

 När ungen födes, har den obetydligt kött, och nästan intet 

 späck på sig, men den tillväxer hastigt, oaktadt den icke förtär 

 något annat än moderns mjölk. Då den är omkring 3:ne veckor 

 gammal (den tidpunkt, då den blir föremål för jagt), kan den 

 hafva 37->? 4, ja ända till 5 lisp. späck, utom 2å3 lisp. kött. 

 Särdeles feta exemplar hafva vägt öfver 10 lisp. Den blir så- 

 ledes 4 å 5 skålp. tyngre för hvarje dag. Men denna hastiga 

 växt afstannar, när den är färdig att börja med hårfällningen. 

 Nu lemna föräldrarne honom , och han får sjelf sörja för sin föda. 

 När ungen födes, är den i början ljusgul, men blir snart hvitare, 

 eller af en renare hvitgul färg. Efter 8 dagars förlopp börjar 

 den att fälla ullhåren, och vid 3:ne veckors ålder har den fått 

 samma färg, som de gamla. En del äro då mycket mörka, eller 

 rent svarta. Vid en ålder af 3:ne veckor inträder ungen i ett 

 helt och hållet nytt stadium. Sålänge den ännu icke har fällt 

 håret, är den ytterst dum, och alls icke skygg, och gör sällan 

 något försök att fly, om den ser menniskor. Härifrån göra dock 

 de få ungar undantag, hvilka, enligt hvad redan blifvit sagdt, 

 strax följa sina mödrar i sjön. Dessa blifva aldrig så feta som 

 de, hvilka ligga stilla på skären, men deras förståndsförmögen- 

 heter blifva deremot mera utbildade. Så snart hårömsningen är 

 förbi, och modern har lemnat ungen, blir denne lika så skygg 

 som de gamle, Nu samla de sig i flockar, och stryka omkring 

 i hafvet, hvar och en dragande försorg för sig; men denna för- 

 ändring i dieten har till följd , att ungarne hastigt afmagra, och 

 om våren återstår der endast föga späck, och de hafva icke 

 heller tilltagit synnerligen i storlek sedan den föregående hösten. 

 Då ungarne hafva kommit ifrån moder om vårdnaden , draga de i 

 sällskap med de gamle ut till de yttersta skären. Alla sprida 

 sig nu hvar till sitt tillhåll, och de visa sig under vintren i 

 ringare mängd i skärgården. Om de härunder komma simmande 

 intill de större eller mindre öarne , eller om de visa sig i trånga 

 sund, der de eljest icke bruka stryka fram, så anses detta så- 

 som tecken till oväder. De gamle äro starkt medtagna vid den 

 tid, då de lemna ungarne, och då parningen är förbi, och de 

 tilltaga icke i hull förr än ut på sommaren följande året, då 

 de börja att blifva feta. Under rötmånaden hafva de ernått sin 

 största fetma, men då äro de derjemte mest skygga. En full- 

 vuxen hane väger omkring 29—33 lisp., och har i allmänhet 



