716 



tvenne små taggar eller afsatser i bakre kanten. Den 5:te D:o 

 saknar merendels dylika. De 2:ne bakersta D:o af de 5 normala 

 hafva dubbla rötter. Då en 6:te kindtand förefinnes, har denna 

 enkel rot, ehuru vi någon gång, då denna tand varit temligen 

 stor och halt lång rot, iakttagit, att denna genom en grop långs 

 midten å hvardera sidan visat spår till delning i 2:ne. Äfven 

 2:dra och 3:dje kindtänderna förete genom en mer eller mindre 

 tydlig dylik grop spår till rotens delning i 2: ne 1 ). Hörntänderna 

 äro stora , och af framtänderna är den yttersta mycket större än 

 de andre. — Underkäken: Uti denna hafva vi icke funnit 

 någon öfvertalig kindtand. Kindtändernas kronor hafva samma 

 form, som den af de öfre, men de 2 å 3 bakersta hafva äfven 

 hos äldre en eller 2:ne tydliga sidotaggar i främre kanten, och 

 stundom en dylik äfven i den bakre D:o; och hos de unga fin- 

 ner man en ganska stark sådan sidotagg både i främre och bakre 

 kanten hos de 3:ne bakersta kindtänderna, samt äfven spår der- 

 till hos de 2: ne främsta. Hörntänderna, ehuru mindre än de 

 öfre , äro betydligt högre och större än de angränsande tänderna, 

 men den yttre framtanden är föga större än den inre, och denna 

 sednare sitter något längre tillbaka än den förra. — Tänderna 

 hos mycket gamla individer äro vanligen starkt afnötta. 



Gråsjälen förekommer i alla de haf, som omgifva våra 

 kuster, från de nordligaste trakterna i Bottniska Viken rundt 

 omkring till och med Norska Finmarken, hvarest vi sjelfve iakt- 

 tagit den. Ingenstädes torde den dock vara så talrik, som i 

 Bottniska Viken och Östersjön, hvarest den är föremål för en 

 ofta särdeles indrägtig själfångst 2 ). Dess geografiska utbredning 

 är för öfrigt ganska vidsträckt, och sträcker sig söderut till 

 kusterna af England och Irland och sannolikt Frankrike, i nordost 

 till kusterna af Novaja-Semlja och möjligen längre österut, och 

 i vester och nordvest till kusterna af N. Amerika och Grönland ; 



1) Vi hafva således häruti, såsom Thienemann anmärkt, en stark an- 

 tydning till öfvergång till föregående slägte. 



2} J. D. Cneiff: Berättelse om Skäl-Fänget i Österbotten; i K. Vet. 

 Akad:s Handl. 1757, pag. 177. — Samuel Ödman: K. Vet. Akad:s Nya Handl. 

 T. V. 1784, pag. 86. — G. Holmers: Anteckningar om sättet att skjuta 

 och fånga Skalar uti norra Skärgården af Stockholms Län. Stockholm 1828. 

 — P. G. Broman: Anteckningar öfver jagt och skjutkonst. Stockholm 1855, 

 pag. 67. — S. NILSSON: Skand. Fauna, Däggdjuren, 2:dra uppl. , pag. 304, 

 307 och följ. — B. Fr. Nordblad: Säljagterna vid Korsnäs i Finland; uti 

 Sv. Jägareförb:s Nya Tidskr, 8:de årg. , pag. 193. 



