718 



uppsöka is. Sedan denne under sommaren försvunnit i de nordligare 

 delarne af Bottniska Viken , återkomma gråsjälarne till sina gamle 

 platser. De skola företrädesvis uppehålla sig på sådane ställen, 

 hvarest är godt om strömming, hvilken utgör en hufvudsaklig del af 

 deras föda. Under början af vintren, då hafsisen börjar bildas, 

 hålla de sig vid denne , och då istäcket hunnit utbreda sig mera 

 vidsträckt öfver hafvet, tillreda de åt sig, med tillhjelp af sin 

 varma andedrägt, andhål å isen. Dessa hafva en konisk form, 

 äro vid mynningen å öfre ytan af isen så små, att man genom 

 dem nätt och jemnt kan nedsticka ett par fingrar, men nedåt 

 så stora, att själarne beqvämligen kunna sticka upp hufvudet uti 

 dem. Uti Koslagens skärgård kallas dessa andhål nosUiser, enligt 

 hvad vi 'redan ofvan uppgifvit (pag. 649). Jemte dessa tillreda 

 de åt sig större hål, genom hvilka de kunna uppstiga på isen, 

 och som, enligt hvad vi äfvenledes ofvan uppgifvit, i nämnde 

 trakt kallas brunnar. Dessa äro stundom alldeles runda, samt 

 hafva rispor och märken efter klor och tänder, och på kanterna 

 af dem träffas under hårfällningstiden , i slutet af April och början 

 af Maj en stor mängd afnött hår (E. O. Alm). Cneiff uppgifver, 

 att hårfällningen för de gamle inträffar i slutet af Mars ("Vårfru- 

 dags-tiden"). Sedan gråsjälen under vintrens början åt sig utsett 

 ett visst isfält, håller den sig allt framgent vid detta, och om 

 det efter isens rubbning kommer i drift, utan att sönderbrytas 

 allt för mycket, följer gråsjälen med. Massor af gråsjälar kunna 

 under slutet af vintren på detta sätt med drifisen komma till 

 trakter, som äro långt afiagsna från dem, der de förut under 

 vintren uppehållit sig; och när den så kallade hafsisen närmar 

 sig skärgård arne under nämnde tid med större sammanhängande 

 isfält, få själskyttarne vanligen tillfälle att göra en rik fångst. 

 E. O. Alm såg en gång omkring 300 gråsjälar församlade vid 

 en öppning i isen, som var så stor, att han der kunde ro fram 

 en båt. Gråsjälen (de äldre) håller sig merendels långt ute till 

 hafs, dels i öppna hafvet och dels vid de yttersta och lägsta 

 skären , och denna omständighet förskaffar honom vid våra kuster 

 ofta benämningen af Hafssjal. Han (den äldre hanen) kallas 

 äfven ibland Ståt- Själ i Eoslagen. Den hvite eller hvitgule 

 ungen kallas vid östra kusten af mellersta Sverige Kut, och 

 stundom, enligt Sam. Ödmån, SjältoJc, till följe af dess dumhet 

 att icke fly undan i vattnet. Stundom förekomma de i mängd 

 vid skären , samt slås med hvarandra om platsarne på desamma, 



