728 



synt under våren vid kusten af Labrador, hvarest då en betydlig 

 mängd dödas. Den har således, såsom Quennerstedt yttrar, sitt 

 egentliga hemvist vid den Amerikanska sidan af norra Atlanten. 



Blåssjälen är sällskaplig, migratorisk och periodisk samt 

 pelagisk, liksom grönlandssjälen, ehuru den icke förekommer i 

 så betydliga massor, som den. Den håller sig helst på drifisen, 

 men förekommer äfven på den fasta isen i bugterna, der den 

 då lär hafva andhål. Liksom grönlandssjälen, och ungefär sam- 

 tidigt med den, begifver den sig under våren från kusternas 

 grannskap, för att uppsöka aflägsna drifismassor, på hvilka den, 

 enligt Quennerstedt, ynglar i Mars månad. I slutet af April 

 och början af Maj återvänder den i allmänhet från de pelagiska 

 drifisfälten till sina förra uppehållsställen i närheten af kusterna. 

 Den stannar qvar der, enligt Rink 1 ), till slutet af Juni, hvar- 

 efter den i början af Juli åter vandrar bort, och återkommer i 

 Augusti, <Jå den är mycket mager. Sannolikt står den sista 

 vandringen i samband med parningen. Liksom de andra själarne 

 föder den endast en unge. Den är modig och ilsken, och an- 

 faller ofta den som blesserat den. Då den derjemte är mycket 

 stor och stark, är den icke sällan farlig för dem, som söka 

 fånga den. Hanarne äro stridsinta, och anställa blodiga strider 

 med hvarandra under parningstiden, och de äldre hanarnes hud 

 företer ofta rispor och märken efter dessa strider. Derunder 

 låta de höra ett starkt vrålande läte, som, enligt Rink, skall 

 kunna höras på 1 / 2 dansk mils afstånd. Då hanen blir skrämd 

 eller retad, blåser han upp den ofvan anförda blåsan på hufvu- 

 det, hvilken sannolikt, i öfverensstämmelse med den af R. Brown 

 yttrade förmodan, för honom är ett slags skyddsmedel, tjenande 

 till att göra nosen mindre ömtålig för hårda stötar. Att den 

 under sina strider, eller vid andra tillfällen , är utsatt för dylika, 

 sluta vi till deraf, att ett å härvarande Universitets zoologiska 

 museum befintligt cranium af en hane utvisar, att det individ, 

 af hvilket »detta cranium är, under lifstiden på nosen erhållit en 

 så häftig stöt, att näsbenen och främre delarne af pannbenen 

 till en del blifvit instötta, ehuru den deraf uppkomna skadan 

 sedan hade blifvit läkt. Dess föda består, enligt Fabricius, före- 

 trädesvis af stora fiskar, men dessutom äfven af kräftdjur. En- 

 ligt Rink, får man i allmänhet 1 / 2 tunna späck af en blåssjäl. 



1) Grönland, geographisk og statistisk beskrevet, l:ste Bd., pag. 187. 



