737 



utbredningsområde åtminstone till sjön Aral, och österut öfver 

 öknen Gobi. I äldre tid lär den söderut hafva varit utbredd 

 ända till Indien. För mindre än 100 år sedan var den vesterut 

 utbredd till sydöstra delarne af Europeiska Kyssland: till floden 

 Don och till östra kusterna af Svarta Hafvet. Såsom Fitzinger 

 antager, är denne, efter all sannolikhet, en ursprungligen vild 

 hästart, och icke blott en förvildad hästrace, såsom en och an- 

 nan förmodat, och åtminstone de flesta af de Europeiska och 

 Arabiska hästracerna härstamma troligtvis från den. Enligt 

 Fitzinger, förekomma 2:ne, af skiljaktigheter i klimatet fram- 

 kallade, varieteter af den. Den ena af dessa kallas af honom 

 den korthårige eller brune orientaliske hästen (Equus caballus 

 brevipilis), och den andre den lurfvige eller hvite orientaliske 

 hästen {Equus caballus hirsutus). Den förre är af medel- 

 storlek, snarare liten än stor, och temligen korthårig, med 

 undantag af hakan och trakten kring munnen, der hårfällen är 

 lång. Hufvudet är något tjockt, och ej synnerligen litet, med 

 pannan temligen starkt konvex, med något långa, spetsiga och 

 vid spetsen framåt böjda öron, samt med små och eldiga ögon, 

 som uttrycka ilska. Halsen är temligen lång och tunn, ryggen 

 föga nedböjd, och länden af lika höjd med manken eller bogarne. 

 Extremiteterna äro temligen höga och smala, men starka, med 

 långa karleder, och små, smala och trubbigt tillspetsade hof- 

 var. Håret i manen och svansen är temligen starkt krusigt. 

 Manen sträcker sig bakom manken, men svansen är kort, 

 och räcker ej nedom hälleden. Under vintren är hårfällen 

 tätare och längre, och under sommaren är den något krusig, 

 isynnerhet på den bakre delen af kroppen. Hornvårtorna äro 

 jemförelsevis små, och af ovalt-rund form. Den vanlige färgen 

 är enfärgadt brun, ljusbrun, gulaktig, isabellfärgad , eller brun- 

 aktigt musgrå, under vintren ljusare, t. o. m. hvit, men aldrig 

 med något spår till apelkastad teckning. Manen och svansen 

 äro svartaktiga eller svarta. Denna varietet har en vidsträckt 

 utbredning inom det ofvan uppgifna området (Fitzinger). — Den 

 andra varieteten (Equus caballus hirsutus) är något större än 

 den korthårige eller brune orientaliske hästen, och utmärker sig 

 från den genom kraftigare byggnad och gröfre extremiteter, samt 

 isynnerhet genom sin längre, nästan lurfviga hårbeklädnad, sin 

 något tätare man , och sin med något rikligare hårväxt utrustade 

 svans. Dess färg är i allmänhet gråaktig eller hvit, med en 

 svartaktig apelkastad teckning, och med manen och extremite- 



