738 



terna svartaktiga. Ej sällan träffar man af denna varietet albi- 

 nos, med köttfårgad hud och blå iris. Den förekommer i de 

 vestra delarne af mellersta Asien, och öfverensstämmer i sitt 

 lefnadssätt med den föregående varieteten (Fitzinger). — Tarpan 

 förekommer i sitt hem — mellersta Asiens stora stepper — stun- 

 dom i större skaror, bildade af smärre, som bestå af sto'n och 

 föl , hvilka hvardera anföras af en hingst , som går framför ska- 

 ran. De vandra derunder från en trakt till en annan, för att 

 söka tjenligt bete. Mot sommarens annalkande gå de norrut, 

 och vid vintrens inbrott återvända de söderut. Under vintren 

 begifva de sig upp på bergshöjderna, för att söka sådana plat- 

 ser, der vinden bortsopat snön. De äro mycket skygga, men 

 stridslystna emot hvarandra, och mycket lifliga, samt löpa med 

 dubbelt större snabbhet än den tame hästen , då de märka någon 

 fara. Isynnerhet den anförande hingsten utmärker sig för stor 

 styrka och ett skarpt och gällt läte. Mot vargar försvara de 

 sig modigt , och hingstarne resa sig på bakfötterna , och slå ned 

 dem med framfötterna. Om vargarne i trupp närma sig dem, 

 bilda] de äldre stona en krets omkring fölen, och hingstarne 

 förena sig om ett gemensamt anfall på vargarne, hvilka då i 

 allmänhet taga till flygten. Då de påträffa tama hästar, blifva 

 dessa tätt omslutna af skaran , samt tvungne att följa med. 

 Den skada, som de sålunda åstadkomma, och äfven den, som 

 de anstifta, då de utplundra de höförråd, som af de nomadiska 

 folken här och der på stepperna blifvit upplagde, ådrager dem 

 en stark förföljelse , och gör att de äro lika mycket hatade som 

 vargarne. Tarpan är mycket svår att tämja, och har han hunnit 

 en viss ålder, så är detta omöjligt. T. o. m. fölen, om de än 

 fångas helt unga, kunna blott bringas till en ringa grad af 

 tamhet, och förlora aldrig helt och hållet sin medfödda vildhet. 

 De tyckas icke länge kunna uthärda fångenskapen, och de flesta 

 dö redan i 2: dra året. 



Den lätte hästen (Equus velox) skall, enligt Fitzinger, vara 

 utbredd öfver en stor del af norra, mellersta och södra Asien, 

 såväl som öfver östra och norra Europa, men nämnde författare 

 har icke beskrifvit någon ursprungligen vild race af denna stam- 

 form, hvilken derföre för oss synes mindre säker än den före- 

 gående 1 ). Bland de af honom uppräknade , från denna stam ut- 



1) Fitzinger uppgifver emellertid , att den i många trakter ännu före- 

 kommer i vildt tillstånd, men han nämner dock ej någon viss trakt, der 

 detta är händelsen. 



