752 



Hästens naturliga parningstid är under våren, och stoet 

 går drägtigt något olika tid: stundom 11 månader och 8 å 10 

 dagar, och stundom 12 månader, men stundom ej mera än 10 7., 

 månader. Vanligtvis föder det blott ett föl , men någon gång 

 två å tre. 



2. Equus asinus, Linné. 

 Åsnan. 



Manen kort och icke hängande. Den öfre delen af svansen 

 långt ned på densamma betäckt af korta hår, och den nedre 

 delen bärande längre D:o, som vid svansändan bilda en qvast. 

 Öronen räcka, då de böjas nedåt, öfver midten af hufvudet. 

 Endast främre cxtremiteterna äro försedda med en hornartad 

 knöl eller vårta, å inre sidan ofvan carpus. Främre hofvarne 

 å undre sidan bredt ovala. Färgen gråblack med ett mörkt 

 streck långs ryggen, och ett annat tvärs öfver skuldrorna. — 

 Å craniet innehålles näsbenens största bredd baktill icke 2:ne 

 gånger i deras längd. Foramina palatina hafva sitt läge in- 

 nanför de öfre kindtänderna af nästsista paret. Nackbenets 

 basilar del är låg och grundt konkav eller snedt plan å si- 

 dorna, och å undre sidan med en långsgående grund ränna, 

 samt icke smal nedåt. Underkäkens kropp eller horisontella 

 del framom den afrundade angulardelen har sin undre profil- 

 kontur konvex. — Den l:sta öfre oäkta kindtanden har å yttre 

 sidan blott 1 tydlig vertical rygg. Kronan å den bakersta 

 öfre äkta kindtanden har längddimensionen mindre än den- 

 samma å den närmast föregående kindtanden. Det å öfre 

 kindtändernas kronor från inre sidan och bakre hörnet framåt 

 djupt ingående emaljvecket är i allmänhet inåt mer eller 

 mindre snedt vinkligt, men icke slingrigt. 



Åsnan har sedan uråldrig tid varit tam, både i Asien och 

 Afrika, från hvilka länder den till Europa blifvit införd. Möj- 

 ligen går dess tämjande ändå längre tillbaka i tiden än hästens. 

 Bådas är emellertid äldre än både ^historia och tradition. De 

 flesta äldre författare öfverensstämma uti att anse den i Stora 

 Tatariet förekommande vilda åsnan, Equus onager Pallas, så- 

 som stam för den tama. Tvenne andra vilda arter, som komma 

 nära tama åsnan, hafva dock, enligt flere sednare författares 

 antagande, utan tvifvel äfven bidragit till bildandet af en och 



