782 



livarvid den under densamma varande benhuden (periosteuni) 

 förbenas, och bildar således hornens yttersta lager 1 ). Dervid 

 inträder sannolikt i ytan af hornen en häftig klåda, emedan 

 hjortarne då börja ifrigt gnida hornen emot buskar och smärre 

 träd, tills den förtorkade huden på dem helt och hållet blifvit 

 afgniden. I början äro de af en ljus , hvitaktig färg , och stun- 

 dom något blodiga; och de blifva sedermera vanligen mer eller 

 mindre mörkt brunaktiga , hvartill utan tvifvel saften af de träd 

 och buskar, emot hvilka de gnidas, i betydlig mån bidrager. 

 Den innerste delen af dem är mer eller mindre lucker och 

 spongiös, och den yttre kompakt och hård. Vid deras bas äro 

 de omslutna af en krans af smärre mer eller mindre samman- 

 hängande och utstående knölar eller knottror (rosenkrans), hvilken 

 saknas eller är otydlig å den första horngenerationen , och vid sti- 

 gande ålder blir mera utbildad, och har sitt läge jusu vid deras 

 nedre ända, och här utmärker gränsen mellan dem och rosenstoc- 

 karne. De fullt utbildade hornen sitta så fast förenade med rosen- 

 stockarne, att vid användandet af våld dessa sednare snarare sön- 

 derbrytas , än hornen lossna från dem på det ställe , der de med 

 dem äro förenade. Man har antagit, att uti hornen, sedan de 

 blifvit fullbildade , ämnesomsättningen upphör, och att de seder- 

 mera kunna betraktas såsom döda. Enligt Bonsdokffs iakttagel- 

 ser 2 ) oblitereras visserligen en del af blodkärlen i hornens sub- 

 stans, då den beklädande huden förtorkat, nemligen de, som 

 taga sitt ursprung från blodkärlen uti denna, och dervid för- 

 minskas ämnesomsättningen i hornens värnad ; men de kärl, som 

 komma från rosenstockarne , och som gå longitudinellt genom 

 dem, samt de, som utgå från dessa kärl, oblitereras icke helt 

 och hållet förr än vid tiden för hornfällningen , och deraf följer 

 naturligtvis, att hornen icke upphöra att vara lefvande förr än 

 strax innan de fällas. Gaskoin 3 ) säger också, att blodcirkula- 

 tionen fortfar i hornen äfven sedan den dem beklädande huden 

 försvunnit. När den sedermera så småningom aftager, sker detta 

 från hornspetsarne nedåt. Med den i hornen minskade blodcir- 

 kulationen följer äfven en förminskning af den på rosenstockarne. 

 Ej långt efter det hornen blifvit färdigbildade, börjar parnings- 



1) Enligt Beethold hos C. J. Sundevall, anf. st. pag. 138. 



2) Anf. st. 



3) Proceed. of the Zool. Soc. of London 1856, pag. 156. 



