783 



driften vakna, och blodcirkulationens riktning mot könsorga- 

 nerna blir dä följaktligen förhöjd. Det tillflöde af blod, som 

 förut varit riktadt på hornbildnningen, synes emellertid ännu 

 någon tid fortfara åt samma håll, och det är sannolikt detta 

 som gör att hanarnes hals vid denna tiden sväller upp, att 

 deras man reser sig, att deras ögon blifva blodsprängda och få 

 ett vildt uttryck, och att de under loppet blifva upphettade 

 och räcka ut tungan. Med den vaknade parningsdriften upp- 

 kommer ett oroligt, stridslystet och ilsket temperament, och 

 hanarne rusa derunder bölande och skrikande omkring, dels 

 för att söka upp honorna, och dels för att bekämpa och bort- 

 drifva sina medtäflare. Det händer då stundom, att de i 

 blindt raseri äfven anfalla menniskor. Häraf är det således 

 tydligt, att parningsdriften står så tillvida i sammanhang med 

 hornbildningen, att den förre icke vaknar förr än den sednare 

 blifvit fullbordad, och de öfverflödiga näringsvätskorna således 

 kunna användas på fortplantningen. Samma samband visar sig 

 äfven deruti, att hornfällningen icke inträffar förr än efter par- 

 ningen, och sedan den förhöjda vitaliteten i könsorganerna af- 

 stannat. Man har emellertid iakttagit, huruledes ett mera direkt 

 samband mellan könsorganerna och hornbildningen äger rum, så 

 att åkommor å de förra haft inflytande på den sednare. Gaskoin 

 tyckes vara den, som bäst utredt detta samband Då en 

 hjort blir partielt kastrerad, så att den ene testikeln borttages, 

 utvecklas och fällas båda hornen det oaktadt såsom vanligt. Om 

 han blir kastrerad innan han fått horn, får han dem aldrig. 

 Om sjelfva testiklarne borttagas, men bitestiklarne (epididymides) 

 lemnas qvar, så utvecklas och fällas hornen årligen, ehuru horn- 

 fällningen inträffar sednare, och hornens hudbeklädnad qvarsitter 

 längre än vanligt, och hornen få en smalare stam, och äro inuti 

 mera porösa. Dessa halfkastrerade hjortar blifva brunstiga, men 

 deras hals blir ej uppsvälld, och de falla icke af, och kunna 

 icke åstadkomma någon befruktning. Om en fullvuxen hornbärande 

 hjort blir kastrerad, så fällas hornen snart derefter, och nya upp- 

 växa i deras ställe , men dessa sednare behålla ständigt sin hud- 

 betäckning , och fällas aldrig. Dessa permanenta horn blifva ofta 

 större än de på okastrerade. Om ettdera eller båda hornen under 



1) On some Defects in the Growth of the Antiers, and some results 

 of Castration, in the Cervidce; Proceed. of the Zool. Soc. of London 1856, 

 pag. 151. 



