797 



ån eljest. Samma förhållande skall det vara med kr onhj ortarne 

 på Hebriderna , enligt Blasius *). 



Kronhjorten är en af de Europeiska skogarnes största pryd- 

 nader inom djurverlden. Dess resliga, smärta och proportioner- 

 liga växt, och de stora och vackra hornen gifva åt den gamle 

 hanen ett särdeles ståtligt utseende. De äga en utmärkt styrka 

 och snabbhet, och de gamle hanarne ådagalägga stundom ett 

 oförskräckt mod, då de under parningstiden blifvit retade, eller 

 då de blifvit satte i nödvändighet att försvara sig. Eljest äro 

 de i allmänhet skygge och rädde, och undvika beröringen med 

 menniskan. Der de icke blifvit ofredade visa de ofta föga rädsla. 

 Deras spetsige och skarpkantade klöfvar gifva dem förmågan att 

 klättra och springa med säkerhet på ojemn och bergig mark. 

 De hålla sig i allmänhet under dagen i mer eller mindre täta 

 skogar och snår, och uppsöka vid solens upp- och nedgång och 

 under natten mera öppna ställen, såsom betesmarker, ängar, 

 åkrar o. s. v., för att derstädes söka föda. De hafva merendels 

 sina bestämda vistelseorter, som deraf fått benämningen hjort- 

 stånd. De älska icke eusligheten , och man träffar dem derföre 

 merendels flera tillsammans. De yngre hanarne, honorna eller 

 hinderna och ungarne gå under våren, sommaren och vintren 

 tillsammans i större flockar, och de gamle hanarne eller kron- 

 hjortarne i andra flockar för sig sjelfve. Under parningstiden 

 om hösten, då desse sednare ligga i fejd med hvarandra, tåla 

 de naturligtvis icke hvarandras sällskap , och hvarje gammal hane 

 går då i spetsen för en flock af honor, som han drifvit till- 

 sammans, och som utgöra hans seralj. Deras föda består af 

 gräs, säd (såväl vinter- som sommarsäd), örter, löf, svampar, 

 t. o. m. giftige sådane, lafvar, bok- och ekollon, knoppar, qvi- 

 star och bark af yngre skott, m. m. d. Af säden förtära de 

 halmen, då den är saftig och grön, men, då säden är mogen, 

 blott kärnan. De äro isynnerhet begifne på hafre. Då djup snö 

 under vintren betäcker marken, äro de i bryderi för föda, eme- 

 dan de icke skola hafva förmågan att undanskrapa snön, såsom 

 renarne. Uti sina spetsiga och långa horn hafva hanarne starka 

 försvarsvapen emot vargarne, men i enlighet med hvad som 

 uppgifves i Sv. Jägareförbundets Nya Tidskrift, 10:de årg., pag. 

 145, blifva de dock merendels af dem öfvermannade och tagne. 



4) H. B. Tristram har funnit fossiia lemningar af kronhjorten i Pale- 

 stina, uti en breccia; Proceed. of the Zool. Soc. of London 1866, pag. 86, 



