824 



kanonbenet, men de bakre tårna eller lättklöfvarne hafva 3:ne 

 phalanger, af hvilka den lista är liten och uppåt afsmalnande. 

 Vid bakre delen af den öfre ändan hafva vi emellertid någon 

 gång sett temligen tydliga spår till de öfre delarne af sido- 

 metatarsalbenen (2:dra och 5:te), som här sammansmält med 

 kanonbenet. 



Tänderna: De öfre äkta kindtänderna hafva å yttre sidan 

 särdeles starka ryggar, och å inre D:o nedanför roten uti den 

 dervarande gropen en tydlig knöl. En sådan knöl finnes å yttre 

 sidan af de undre äkta kindtänderna uti en motsvarande grop. 

 De öfre äkta kindtänderna är o mycket mera breda än de äro 

 höga utanför alveolerna. Till öfre hörntänder finnes intet spår. 

 De vid framtänderna varande yttersta tänderna, hvilka Owen, 

 enligt hvad vi ofvan pag. 774 yttrat, antager för hörntänder, 

 äro emot kronan mera trindlagda, och med smalare krona, än 

 de rätta framtänderna, och af dessa sednare hafva de mellersta 

 kronan icke mycket mera utbredd, än den af de nästintill dem 

 varande. 



Elgens geografiska utbredning inom Sverige sträcker sig 

 från gränsen mellan Småland och Östergötland, vid ungefär 

 58:de nordliga breddgraden, till Öfverkalix i Norrbottens län, i 

 grannskapet af norra polcirkeln, mellan 66:te och 67:de nordliga 

 breddgraderna. Uti Skandinavisk Fauna uppgifves den 58:de 

 nordliga breddgraden såsom den sydliga gränsen för dess ut- 

 bredning hos oss; och i Svenska Jägareförbis Nya Tidskr., 4:de 

 årg. pag. 68, omnämnes, att elg på sednare tiden anträffats 

 inom Ydre härad i södra Östergötland. Uti samma tidskrifts 

 3idje årg. (1865) pag. 94, uppgifves af C. W. Lundbgrg, att 

 elgen i trakten af Norrköping tilltagit i antal. Det händer nå- 

 gon gång, att något individ från dessa trakter förirrar sig långt 

 söderut, och t. o. m. visar sig i Skåne. I nämnde tidskrifts 

 3:dje årg. pag. 35, berättas, huruledes en elgko i October må- 

 nad 1864 blef dödad i Ifösjön i nordöstra Skåne. På samma 

 ställe omnämnes af Bedaktionen, att elgar årligen förekomma i 

 norra Smålands skogar, men att den förföljelse, hvarför de der- 

 städes äro utsatte, förhindrar dem från att der kunna välja nå- 

 gon ständig uppehållsort , eller bilda något elgstäud. Uti samma 

 tidskrifts v7ide årg. pag. 156, och 9:de årg. pag. A, uppgifves, 

 att en eller annan elg visar sig i Vestergötland , men att inom 

 denna provins icke finnes något stadigt elgstånd, ehuru elgen 



