förr än på 3:dje året mot sättiden eller våren. Om vintern sö- 

 ker hvar och en för sig skygd mot storm och oväder. De be- 

 gifva sig då till högländta ställen, träffas ofta i barrskogarne, 

 och vistas vid fuktig väderlek, snöglopp och oväder i tätt be- 

 vuxen skogsmark; men vid frost och klart väder på mera öppna 

 och fria ställen i skogen." Ehuru den gamle hanen ofta träffas 

 ensam, har man dock stundom äfven funnit honom i sällskap 

 med den öfriga slägten. De hafva vanligen flera ståndplatser, 

 mellan hvilka de vandra vid vexlande tillgång på föda. Under 

 dessa vandringar följa de vanligen samma stråt. Elgens lopp är 

 merendels blott ett vaggande traf, som dock skall vara dubbelt 

 mera lidande än hästens galopp. Endast då den är starkt skrämd, 

 springer den i galopp. Den är emellertid icke särdeles uthållig, 

 och blifver derföre upptröttad af de förföljande vargarne. Dä 

 den trafvar, sätter den spåren i en nästan rät linia, och då den 

 galopperar, sätter den ofta alla fyra fötterna tätt tillsammans, 

 och de bakre utanför de främre. Spåren efter den äldre hanen 

 skola kunna kännas derpå, att de äro tvära i främre ändan, 

 hvilket uppkommer derigenom , att han utbreder klöfvarne under 

 språnget. Då elgen går eller springer, höres ett; knäppande ljud i 

 fötterna, hvilket skall uppkomma derigenom, att lättklöfvarne 

 slå emot fotsulorna. Då den springer i tät skog y sträcker den 

 hufvudet rätt fram, och lägger således hornen ned på sidorna 

 af halsen. Den är skicklig simmare, och simmar stundom långa 

 sträckor. Af naturen är den from och maklig, och utvecklar 

 endast någon större liflighet och ilska under tiden för brunsten- 

 Om nätterna ligger den stilla, såvida det icke är mycket mån- 

 ljust, och den söker sin föda under morgnarne och dagarne. 

 Dess hörsel och lukt äro fina. Dess vanliga läte skall vara 

 klagande, och hafva någon likhet med getens bräkande, men 

 vara något gröfre; och de yngres läte skall, enligt af Darelli, 

 likna ljudet af en trädtrumpet. Utom de ofvan nämnda växterna 

 förtär den diverse lavar, kalfleka , gräs , säf, rör, säd, om hal- 

 men ej är för torr, unga skott och qvistar af barrträd m. m. 

 Den skada, som den gör. å skogen och rågåkrarne, är i all- 

 mänhet ringa 1 ). 



Elgen är i allmänhet skygg, såsom de andra hjortarterna, 

 och undviker beröringen med menniskan, men det händer dock 



1) Vi hänvisa i detta afseende till hvad som yttras i Sv. Jägareförks 

 Nya Tidskr., 7:de årg. pag. 102—106, och pag. "177—178. 



