829 



och uppstudsighet, som påkommer honom under brunsttiden, och 

 som då någon gång visat sig såsom raseri, skulle sannolikt så 

 småningom minskas , och om den detta icke gjorde , kunde den 

 förekommas genom kastrering af de individer, som icke behöfdes 

 såsom afvelsdjur. De märkligaste försök till elgens tämjande, 

 som blifvit gjorda här i landet, äro utan tvifvel de af Isak af 

 Darelli vid slutet af förra seklet. De beskrifvas af honom i K. 

 Vet. Akad:s Handl. för 1819, pag. 207- 235. 



Enligt sednare iakttagelser *) inträffar elgens brunst i slutet 

 af Augusti och början af September. Enligt äldre uppgifter 

 skulle den inträffa en månad sednare. Enligt af Darellis iakt- 

 tagelser å den af honom uppfödde elghanen, inträffade brunsten 

 i början af September. Eör hanen varar den sannolikt större 

 delen af September månad, och enligt somliga uppgifter till 

 denna månads slut. Enligt hvad som uppgifves i Sv. Jägareförbis 

 Nya Tidskrift, 7:de årg. pag. 121, skall honans brunst vara af 

 kortare varaktighet, eller blott omkring en veckas tid. På samma 

 ställe omnämnes, att man iakttagit elgens parning ("elgresning") 

 t. o. m. nyårsafton, men då sannolikt på gallko. Elgen lefver 

 i polygami, liksom de andra hjortarterna, och hanarne anställa 

 häftiga strider med hvarandra om honorna. Vid brunstens början 

 samla de sig i flockar, såsom redan ofvan är anfördt, och den 

 segrande hanen bortkör från den flock, der han finnes, de hanar, 

 som uppträda såsom hans rivaler. Han bortkör äfven van- 

 ligen ungdjuren, men det händer dock stundom, att han låter 

 dem vara qvar hos modern. Det synes endast vara ett ringa 

 antal honor, som hanen har i sitt harem. Under brunsten 

 är hanen ilsken och orolig, och de hanar, som i kampen om 

 honorna blifvit besegrade, äro, såsom vi redan yttrat, de mest 

 ilskna, och dessa företaga ofta vidsträckta vandringar för att 

 söka efter honor. Stundom sälla de sig då till den tama bo- 

 skapen, och man har t. o. m. upggifvit, att de då para sig med 

 tama kor. af Darelli påstår emellertid, att bildningen af elg- 

 hanens födslolem gör en sådan parning omöjlig. Enligt C. U. 

 Ekström 2 ), låter hanen stundom under brunsttiden höra ett eget 

 ljud, som liknar en smäll, åtföljd af ett starkt frustande, lik- 

 nande hästens , då han blir skrämd , men mycket starkare , och 

 med en ton såsom från en basun. Smällen skall åstadkommas 

 genom de långa läpparne. Med afseende på parningen anföres i 



1) Sv. Jägareförtr.s Nj^a Tidskrift, 8:de årg. pag, 230. 



2) Tidskrift för Jägare och Naturforskare 1834, pag. 933. 



