830 



Sv. Jägareförbis Nya Tidskr., 8:de årg. pag. 230: "I de trakter, 

 hvarest elg vanligen har stånd eller tillhåll, väljer han sin par- 

 ningsplats å någon undangömd ort, dit menniskofot sällan träder. 

 Helst söker han en sandig backsluttning, nära till någon med 

 vide bevuxen mosstrakt, och blåbärsrika moar. På den plats, 

 elgoxen för detta ändamål utsett , uppsparkar han en stallnings- 

 grop, också kallad "leg-grop", äfven "brollgrop", och "graf." 

 Elgkon infinner sig denna tid helt ofta vid "grafven", trampar i 

 henne och stallar, men går också derifrån , för att söka sig föda 

 under dagen. Hon ställer då vanligen sin kosa rakt fram. Elg- 

 oxen, som vid nämnda tid helst håller sig qvar vid "grafven"* 

 går dock stundom efter kon, följande hennes spår, tills de sam- 

 manträffa. Under dessa utvandringar låter han höra sitt vanliga 

 läte, ett sakta bräkande, som något liknar getens, men som 

 bildas i gommens mjuka delar, emedan han ej öppnar munnen." 

 — Honan föder, efter omkring 9 månaders eller 40 veckors 

 drägtighet, vanligen i första hälften af Juni månad 1 eller 2:ne 

 kalfvar eller ungar, som, enligt livad ofvan redan är anfördt, 

 äro enfärgadt rödbrunaktiga och sakna de hvitaktiga fläckar, som 

 de föregående hjortarternas ungar hafva. De äldre honorna skola 

 vanligen få 2:ne kalfvar, hane och hona, och de yngre blott 1 1 ). 



II. Slägtet Rangifer, Hamilton Smith. 1827. 

 (Griffith's Animal Kingdom, vol. V, pag. 304). 



Bhinariet är helt och hållet hårigt. KlÖfvctrne äro breda, 

 och något nedtryckta, och vid spetsen inåt böjde. Hornen haf va 

 långa grenar, äro släta och med rudimentär rosenkrans , och 

 äfven honan har horn. Sinus sebacei äro små, men fullstän- 

 dige. — Å craniet har den delen af bfverkäksbenet , som är 



X) Uti Svensk Zoologi uppgifves , att elgkon någon gång får 3:ne ungar. 

 Detta återupprepas af C. U. Ekström i Tidskr. för Jäg. och Naturf. och i 

 Skand. Fauna. Uti tidskr. Der Zoologische Garten. 1866, pag. 351, har 

 Lungershausen uppgifvit , att det bland elgarne i Ibenhorsterskogen i östra 

 Preussen icke är någon sällsynthet , att elgkon på en gång föder 3:ne ungar- 

 Sedermera har emellertid O. v. Loewis i samma tidskrift för 1867, pag. 

 222, uppgifvit, att, enligt hans iakttagelser, elgkorna i de Ryska östersjö- 

 provinserna aldrig få flera än 2:ne ungar åt gången, och ofta blott 1; och 

 han tyckes hysa något tvifvel om tillförlitligheten af LungershauseNS 

 uppgift. 



