834 



hos hanen äro af betydlig storlek, och jemförelsevis längre än 

 de af våra andra hjortdjur. De af vildrenen äro större än tam- 

 renens, och hanens större än honans. De af tamrenen äro stun- 

 dom ungefär lika långa som vildrenens, men smärtare. De kän- 

 nas från dem af de andra hjortdjuren genom sin betydliga längd 

 i förhållande till sin tjocklek, derigenom att de icke äro knott- 

 riga, samt endast hafva en rudimentär rosenkrans, och slutligen 

 derigenom, att de icke endast vid sin öfre ända, utan äfven vid 

 ändarne af åtminstone en del af deras nedre grenar äro mer 

 eller mindre plattade. 1 allmänhet hafva de fnllt utbildade många 

 taggar, och de framtill och nedtill utgående och merendels fler- 

 taggige grenarne äro af betydlig längd. Rosenstockarne äro 

 mycket korte, och, liksom hos föregående hjortdjur kortare i 

 samma mån som djuret är äldre. Honorna och de unge hanarne 

 hafva de längste rosenstockarne. Från rosenstocken är det långa, 

 mer eller mindre trinda, skaftet riktadt utåt, bakåt och uppåt, 

 och på midten, och emot spetsen är det omböjdt inåt och framåt, 

 så att de öfverste spetsarne af båda hornen mer eller mindre 

 konvergera. Från främre sidan af hornets bas utgår stundom en 

 kort och enkel tagg, och stundom en lång och vid spetsen plat- 

 tad , och med två eller flera taggar försedd gren , som motsvarar 

 ögontaggen hos de ofvan beskrifna hjortarterna, som hafva denne. 

 Den är riktad framåt och något nedåt, nära intill nosen. Denne 

 ögongren eller ögontagg är oftast icke lika utbildad på båda 

 hornen af gamle hanar, och har i sådant fall merendels på det 

 venstra formen af en enkel tagg, då den deremot på det högra 

 är skofvellik med flere mindre taggar i främre kanten l ). Ho- 

 norna sakna stundom ögongrenen. På samma sida, och hos 

 gamle hanar strax ofvan ögontaggen eller ögongrenen är en i 

 allmänhet lång och vid spetsen plattad och flertaggig gren, som 

 synes motsvara midteltaggen hos kronhjorten, och derföre kan 

 kallas midtelgren, men som har hos de gamle hanarne ryckt 

 ned närmare intill ögontaggen, och intagit samma plats, som 

 istaggen hos nämnde hjort innehar. Hos de unge hanarne och 

 hos honorna sitter den längre från ögongrenen. På den bakre 

 konvexa sidan af den i allmänhet temligen starka kr ökning, som 

 hornskaftet har ungefär å midten, är merendels en mer eller 



1) Man har påstått, att hanen begagnar denna skofvel till att undan- 

 kasta snön, som betäcker renmossan, men dertill använder renen företrädes- 

 vis sina framfötter. 



