840 



bergsrenen utmärka sig således hufvudsakligen endast genom formen af 

 deras främre ända. Den Lappländska tamrenens näsben utmärka sig genom 

 deras betydliga bredd. Längden af den främre näsöppningen hafva vi funnit 

 vara lika hos båda (tamrenen och Spetsbergsrenen), eller mellan V 3 och 7 4 

 af craniets längd, dock närmast det sednare. Bredden öfver ossa pterygoidea 

 är smalare hos Spetsbergsrenen, och ungefär lika stor, som bredden öfver 

 de bakre knölarne af nackbenets basilardel, då den deremot hos den 

 Lappländska är större än denne sednare. Hos ett cranium af en hona 

 af den sednare hafva vi funnit denna bredd lika med den hos den förra, 

 men detta cranium är något mindre, och nämnde bredd är dock större än 

 den å nackbenets basilardel. Hos vildrenen från Norge hafva vi funnit 

 bredden öfver ossa pterygoidea lika med densamme öfver de bakre knölarne 

 å nackbenets basilardel. Diametern af orbita är lika hos båda, äfvensom 

 afståndet mellan foramen infraorbitale och framkanten af mellankäksbenen. 

 Afståndet mellan processus styloidei tympani är något större hos den Lapp- 

 ländska renen, och bredden öfver fjällbenens okbensutskott ("temporal- 

 bågarne") är ungefär lika hos båda. Underkäken är störst hos den Lapp- 

 ländska. — I afseende på Spetsbergsrenens cranium förefinnas således, enligt 

 dessa jemfövelser, inga andra mera anmärkningsvärda skiljaktigheter än 

 näsbenens något mindre storlek, och annorlunda formade ändar. 



Andkrsén anför äfven några skiljaktigheter i afseende på extremite- 

 ternas ben hos Spetsbergsrenen från dem af den Lappländska och dén Grön- 

 ländska. Spetsbergsrenen utmärker sig genom kort och bredt skulderblad, 

 smalt öfverarmben, kort skenben, och långt bakre kanonben. 



Spetsbergsrenen är, enligt A. J. Malmgren *) under slutet af sommaren 

 (i slutet af Juli, och i Augusti) mycket fet, och har då ett 2—3 tums 

 tjockt specklager mellan huden och köttet. 



Den ren, hvars subfossila ben blifvit uppgräfda i torfmossar i Skåne, 

 har varit större och starkare byggd än den Lappländska och den Grön- 

 ländska, och således utan tvifvel mest överensstämmande med den Norska 

 vildrenen. 



Eenen förekommer i vildt och tamt tillstånd i de nordligare 

 och nordligaste trakterna af Gamla och Nya Verlden. Vildrenen 

 förekommer inom Sverige endast på Fjellryggen och i dess när- 

 het, och dess förekomst sträcker sig härstädes, enligt hvad som 

 uppgifves i Skandin. Fauna, så långt söderut som till gränsen 

 mellan Dalarne och Herjedalen, och, enligt hvad som i Sv, 

 Jägareförb:s Nya Tidskrift, lista årg. (1863) pag. 195, efter 

 Engelska tidskr. The Field, uppgifves om dess utbredning i 

 Norge, sannolikt till gränsen mellan Dalarne och Österdalen i 

 Norge, öster om Trysildfjellet i sednare landet. De, som visa 

 sig i dessa trakter, komma från Norge. Uti Tidskr. för Jägare 

 och Naturforskare för 1832, pag. 344, har L. L. Ljsstadius upp- 

 gifvit, att mellan Jemtland och de norra Lappmarkerna är en 



1) Öfvers. af K. Vet. Akad:s Förh. 1863, pag. 146—147. 



