847 



beta sina renar, och endast under vintren flytta ned med dem till 

 skogslandet. En del Lappar flytta emellertid med sina renar 

 under slutet af sommaren frän högfjellen ned till hafskusterne, 

 emedan renarna då äro begärliga efter att dricka af hafsvattriet, 

 som för dem skall vara nyttigt. 



Hvita och fläckiga varieteter af tamrenen förefinnas. I 

 Skand. Fauna omtalas en af det förra slaget såsom förekommande 

 vid Jockmock, och Pallas omnämner det sednare från Sibirien. 

 Dessa skola vara hvita med små svarta fläckar, och hållas i högt 

 värde. Någon gång födas sådana, som äro svarta i början, och 

 derefter blifva bruna och strierade. — Tamrenen är mycket plå- 

 gad af Oestri, samt af mygg, och stundom äro dessa besvärliga 

 äfven för vildrenen. 



Med afseende på jagten efter vildrenen, och dess natural- 

 historia hänvisa vi till; 



L. L. LiESTADius: Om Vilda Eenen; Tidskr. för Jägare och 

 Naturforskare 1832, pag. 344; 



S. Nilsson: Skandinavisk Fauna; 



Vildrenen i Norge (efter The Field), i Sv. Jäg.förbis Nya 

 Tidskr. lista årg. (1863), pag. 193. 



Vi anse oss här böra i korthet omnämna en fossil hjortart, 

 nemligen , 



Cervus giganteus, Blumenbach. 

 Jättehj orten. 



Craniet är i det närmaste af samma form, som det af dof hjorten, men 

 utmärker sig derigenom att öppningen mellan tårbenet, pannbenet, öfver- 

 käksbenet och näsbenet är helt liten ') , och plogbenet är förenadt äfven 

 med den bakre delen af gombenens crista nasalis, samt sträcker sig tillbaka 

 mellan ossa $>terygoidea. Mellankäksbenen nå upp till näsbenen, och dessas 

 bredd innehålles icke eller knappt 2:ne gånger i deras längd. Craniets 

 bredd innehålles omkring 2.ne gånger i dess längd, stundom något mindre, 

 och stundom något mera. Eosenstockarne äro endast ett par tum åtskilde. 

 Öfverkäksbenen äro i beröring med näsbenen till framom dessas midt. Den 

 ränna, som finnes långs bakre sidan af de främre och bakre kanonbenen är 

 grund, liksom hos dof hjorten, och följaktligen olik den hos renen, men 

 underarmens båda ben äro sammansmälta. Halskotorna och de främre 

 extremiteternas ben äro af mycket stark b}^ggnad, och betydligt gröfre 

 än hos elgen. Metacarpalbenet har den transverselle diametern större än 

 den framifrån bakåt, men metatarsalbenet är hoptryckt. Bröstkotornas 



1) Bena öppning är något större hos honan än hos hanen. 



