850 



med en konvex och elastisk fotsula. Inga tårsäckar. Körtlar 

 mellan tårna finnas stundom å framfötterna. Stundom har 

 hanen, och stundom båda könen, skägg. Båda könen med horn, 

 som hos hanen är o stora, kantiga, skrynkliga och mer eller 

 mindre hoptryckta , samt riktade uppåt , och der efter böjda bakåt 

 och ofta äfven utåt. Deras genomskärning vid basen är sub- 

 oval, med den longitudinella dimensionen störst. — Craniet har 

 tårbenen framåt af smalnande och plattade (d. v. s. utan tydlig 

 grop), näsbenens öfre profilkontur nästan rät, samt merendels 

 en Öppning mellan pannbenet, näsbenet, tårbenet och öfvcrkäks- 

 benet 1 ). — Merendels 2:ne spenar. 



Omkring 12 vilda arter från Europa, Asien, Afrika och N. 

 Amerika tillhöra detta slägte, enligt den omfattning, som Prof. 

 C. J. Sundevall gifvit åt detsamma 2 ). Hos oss förekommer 

 endast 



1. Capra hircus, Linné. 1758. 

 Geten, 



Långt skägg; och kroppen betäckt med mer eller mindre 

 långt ragg. Få öronen äro håren korta och åtliggande. Oro- 

 nens längd ungefär lika med 2 / 5 af den af hufvudet. — Hornen 

 äro hoptryckta, med en hög, skarp och ojemn köl framtill, och 

 baktill rundade, samt å inre sidan konkava, och mot spetsen 

 divergerande och mer eller mindre vridna. 



Af tama geten har J. L. Fitzinger 3 ) beskrifvit 41 tama 

 racer, härledda från 2:ne särskilta slägten och 14 skiljda arter 4 ). 

 Dessa äro 1. Bezoargeten (Hircus (Capra) aegagrus) , från 

 vestra delarne af mellersta Asien, från Kaukasien till Hiniatoa ; 

 2. den vanliga tama geten (Hircus capra)-, 3. tama geten från 

 Barbariet (Hircus barbaricus), från nordvestra Afrika och Spa- 

 nien; 4. Sudangeten (Hircus aethiopicus), från Sådan och Central- 

 Afrika; 5. platthornade geten (Hircus depressus), sannolikt 



1) Hos Angorageten är denna öppning stundom försvunnen. 



2) K. Vet. Akad:s Handl. 1845 (tr. 1847) pag. 274; och A. MuRRAY: 

 The geographical Distribution of Mammals, pag. 332. 



3) Untersuchungen iiber die Eacen der Hausziege ; Sitzungsberichte der 

 Kais. Akad. d. Wissensch. zu Wien, mathem. naturwiss. Classe, B. 36, pag- 

 469, och Bd. 37, pag. 289. — 1859. 



4) Härvid är det att märka, att Fitzinger antager flera arter än hans 

 föregångare y och flera än som kunna anses säkra. 



