859 



än höge, samt mycket tjockare än sjelfva tårna; och lättklöf- 

 varne är o äfvcnledes store, och transverselJe. Kroppen är i 

 allmänhet stor och under säisig , med stort hufvud, och hög hals, 

 proportionsvis korta extremiteter, som sakna hårtofsar, och 

 med lång svans, som vid spetsen bär qvast. Af ven honan har 

 horn, och hon har å spenar. — Craniet utmärker sig der ige- 

 nom, att pannbenen antingen helt och hållet, eller nästan helt 

 och hållet betäcka hjernskålens of re sida, och merendels äfven 

 tinninggroparne upptill, så att hjessbenen icke, eller ock blott 

 till ringa del är o synliga på denna sida; och tubera frontalia 

 hafva sitt läge vid eller nära intill nackekammen, och vid yttre 

 sidorna af pannan, och är o således långt åtskilde. Hos de 

 äldre är pars mastoidea icke distinkt. — Framtändema hafva 

 kronan bred, skofvelformig , och roten af måttlig längd, och 

 den förra är på de mellersta föga bredare än på de nästintill 

 varande. Ofre hörntänder saknas. Kintänderna hafva tjockt 

 cement. De öfre äkta kindtänderna hafva i bugten å deras 

 inre sida en mer eller mindre lång accessorisk pelare. Kro- 

 nans tvärdimension å dessa tänder är i allmänhet mindre än 

 dess longitudinella D:o. 



Under denna familj har C. J. Sundevall *) upptagit slägtena 

 Portax H. Smith, Damalis H. Smith, Anoa H. Smith, Bos Linné, 

 Ovibos Blainville, Caloblepas Geay, och Oryx Blainville. Under 

 si. Bos upptagas 3:ne afdelningar, nemligen a) Boves proprii; 

 /?) Poephagi et Bubali: y) Bison sive Bonasus. Af J. E. Gtray 2 ) 

 har detta slägte, ined den omfattning, som åt detsamma blifvit 

 gifven af C. J. Sundevall, blifvit deladt i 5 slägten, nemligen 

 1. Bos, med arterna B. taurus Linné, B. indicus Linné, och 

 B. dante Link: 2. Bubalus, med arterna B. buffelns, B. caffer 

 och B. brachycerus ; 3. Bibos , med arterna B. f rontalis , B. 

 gaurus, och B. banting; 4. Bison, med arterna B. bonasus och 

 B. americanus (livilka båda dock , enligt livad vi ofvan pag. 347 

 yttrat, utan tvifvel böra betraktas såsom varieteter af en och 

 samma art); och 5. Poephagus, med arten P. grunniens. Vi 

 anse oss här böra upptaga ifrågavarande slägte i den bemärkelse, 

 som det af C. J. Sundevall erhållit, och karakterisera det der- 

 före sålunda: 



1) K. Vet. Akad:s Handl. för 1844 (tr. 1846) pag. 197-207. 



2) Catalogue of the Specimens of Mammalia in the Collection of the 

 British Museum, Part. 111, Ungulata Furcipeda, pag. 16-40. — 1852. 



