873 



och vid spetsen slutligen inåt och bakåt, då craniet ställes i ett horisontelt 

 läge. Stundom är deras böjning uppåt mindre stark , och afståndet mellan 

 deras spetsar tillfölje deraf större. 



Anm. Uroxen företer, såvidt vår erfarenhet hittills sträcker sig, en 

 skiljaktighet från det tama nötkreaturet deruti , att man uti dess craniiform 

 har svårt för att finna några så påfallande och säkra könsskillnader, som 

 de, hvilka craniet hos det sednare vanligen erbjuder. Också hafva vi icke 

 sett några dylika könsskillnader för uroxen någonstädes framställde. Vi 

 hafva haft tillfälle att se öfver tjugo mer eller mindre fullständiga skallar 

 af uroxen dels i Lund, dels i Köpenhamn och dels i Stockholm, och dervid 

 gjort den iakttagelsen, att antingen är i de der varande samlingarne blott 

 det ena könet representeradt , eller ock äro könsskillnaderna i craniiformen 

 obetydlige, då man fäster tillbörligt afseende på den föränderlighet, som 

 är bunden vid de olike åldrarne. Med ledning af de könsskillnader, som 

 det tama nötkreaturets cranium företer, hafva vi emellertid funnit några 

 skiljaktigheter mellan uroxecranier, som möjligtvis kunna betraktas såsom 

 könskarakterer. Craniet af den förmodade hanen eller tjuren af uroxen är 

 baktill något bredare än det af den förmodade honan eller kon. A det 

 förra äro pannans sidokanter mindre konkava, och densammas bredd midt 

 emellan basen af hornqvickarne och ögonhålorna är ungefär lika med af_ 

 ståndet mellan ögonhålan och bakre kanten af pannan , eller ock något 

 större än detta, då craniet af den förmodade honan deremot har nämnde 

 bredd mindre än ifrågavarande afstånd Occipitalfältet är å craniet af 

 hanen bredare än å det af honan , och craniefs bredd baktill öfver de å 

 fjällbenen ofvan de yttre öronöppningarne varande knölarne är hos hanen 

 mycket större än dess höjd från undre kanten af nackbenets basilardel ; och 

 i förening dermed äro occipitalfältets sidokanter mellan nämnde knölar och 

 de ingående vinklar, som hjessbenen bilda under horncjvickarnes baser, tem- 

 ligen starkt konvexe , och nämnde vinklar mycket spetsige. Craniet af den 

 förmodade honan är baktill visserligen något, men ej så mycket bredare än 

 högt, och occipitalfältets nämnde sidokanter äro antingen helt obetydligt 

 konvexe, eller räte, eller ock t. o. m. något litet konkave, och de af hjess- 

 benen bildade vinklarne under hornqvickarnes baser äro föga spetsige. A 

 craniet af den förmodade hanen är näsbenens längd något mindre, så att 

 deras gemensamma bredd icke innehålles å detta mera än 2 1 / 2 gånger, 

 då den deremot innehålles mera — t. o. m. 2 3 / 4 gånger — i densamme å 

 craniet af den förmodade honan. Näsbenens längd å craniet af den förre 

 är ungefär lika med afståndet mellan incisurce supraorbitales . Ansigtsdelen 

 å det förra craniet är något kortare än den å det sednare, så att afståndet 

 mellan bakre spetsen af näsbenen och bakre kanten af pannan å det förra 

 är föga kortare än detsamma mellan samme spets och framkanten af mellan- 

 käksbenen , då det förra afståndet å den förmodade honans cranium är tem- 



1) Med afseende på denna karakter få vi hänvisa till den af Owen å 

 pag. 498 af Brit. foss. Mammals etc. lemnade figur såsom föreställande 

 craniet af en hane; och till den af Cuvier uti Kech. sur les Ossem. foss., 

 T. IV, pl. XI, fig. 1, såsom visande det af en hona. En med denne sed- 

 nare öfverensstämmande figur finnes hos Blasius. 



56* 



