875 



kotorna äro högre än de å nötkreaturets skelett. Parapophyserna på den 

 6:te halskotan äro jemförelsevis mindre. Bröst-, länd- och korsbenskotorna 

 äro af vanligt antal: 13, 6 och 5. 



Extremiteterna : Skulderbladet är mycket stort, med hög spina och 

 starkt framstående processus coracoideus, och den förra har kanten å midten 

 starkt bakåt böjd. Öfverarmbenet är utomordentligt starkt, och omkretsen 

 af dess öfre ända ej fullt ett par tum mindre än benets längd. Tuberculum 

 majus är ganska djupt tvådeladt, och omkring 4y 2 t. bredt. Strålbenet 

 är proportionsvis bredare än hos nötkreaturet, och metacarpalbenet kortare 

 än detsamma af detta. — Den bakre extremitetens ben äro äfvenledes tjockare 

 än hos nötkreaturet, och skenbenet är betydligt kortare än lårbenet. Meta- 

 tarsalbenet är icke betydligt (blott V 2 tum) längre än metacarpalbenet, och 

 således jemförelsevis kort. 



Såsom Gesab och Herberstain anföra, har uroxen varit af samma 

 skapnad, och ungefär samma utseende som tama nötkreaturet, meu med 

 mindre dröglapp. Uti Skand, Fauna, pag. 550, omtalas en hos en köpman 

 i Augsburg af Hamilton Smith påträffad originalmålning, som anses vara 

 målad i början af 1500-talet, och som lärer föreställa en uroxe. I ena 

 hörnet af denna målning voro qvarlefvor af ett (förmodligen adeligt) vapen, 

 och ordet Thur i förgylda , Tyska bokstäfver, ehuru nästan utplånadt. Denna 

 målning blef aftecknad af H. Smith, och teckningen uti tryck offentliggjord 

 i Griffith's "Animal Kingdom", Bd. IV, pag. 416; och den anses såsom 

 tillförlitlig af S. Nilsson, som med anledning deraf beskrifver uroxens ut- 

 seende sålunda: "Den här ofvan omnämnda målning, som Ham. Smith ko* 

 pierat, visar, att JJrus var utan man och hade temligen släta hår öfver 

 hela kroppen, med undantag af den räta (ej kullriga) pannan, der de voro 

 längre och krulliga; hufvudeti var stort, halsen tjock, dröglappen liten» 

 ryggen rak och svansen lång, så att den räckte nedom midten af tarserna 

 (me tatar serna). Färgen var helt och hållet sotigt svart (sooty black), blott 

 hakan var hvit; hornen, som voro riktade utåt, framåt och uppåt, voro 

 hvitaktiga med långa svarta spetsar." I afseende på färgen uppgifver Her- 

 berstain, enligt ofvanstående citat, att den var svart, med ett smalt af 

 hvitt blandadt band långs ryggen. 



Denna kolossala och såsom vild utdöda oxart har varit vida utbredd 

 både i Europa och Asien. Fossila lemningar af den hafva blifvit funna i 

 torfmossar, mergellager, bengrottor och benbreccior i alla länder i Europa, 

 och äfven på åtskilliga ställen i Asien. Hos oss hafva ben af den för det 

 mesta blott blifvit funna i Skånes , och företrädesvis södra Skånes torf- 

 mossar, och blott ett par gånger hafva dylika anträffats längre upp i Sverige 

 nemligen i Östergötland. Den förste, som i tryck omtalat förekomsten af 



ben hornqvickar och skallar — af uroxen uti Skånes torfmossar är A. J. 



Betzius, uti hans Faunse Suecicse, pars Lma, och uti K. Vet. Akad:s Nya 

 Handl. för år 1802. Sedan dess hafva inånga dylika fynd blifvit gjorda, 

 enligt hvad som anföres i Skand. Fauna af S. Nilsson. Vi hafva i Lunds 

 Universitets zoologiska museum sett 10 dels fullständiga och dels ofullstän- 

 diga skallar, samt ett nästan fullständigt, och 2:ne ofullständiga skeletten 

 med tillhörande fullständiga skallar, af uroxen, funna i Skånska torfmossar 

 Uti den geologiska afdelningen af K. Naturhistoriska Biksmuseum i Stock- 



