878 



Bos bison & i C. J. Sundevall: Methodisk öfversigt af Idislande. 

 americanus J ' djuren, Linnés Pecora; K. Vet. Akad:s Handl. 1844, 

 pag. 203. — 1846. 



Bison priscus, E. Owen: A History of British fossil Mammals and Birds, 

 pag. 491. - 1846. 



Bos Bison, S. Nilsson: Skandin. Fauna, Däggdjuren, 2:dra uppl., pag. 

 562, — 1847. 



Bos Urus, Dimitri de Dolmatoff: Note on the Capture of the Aurochs; 



Proceed. of the Zool Soc. of Lond. 1848 , pag. 16. — 1848- 

 Med figurer. 



Bison Bonassus &| ^* ^' ^ RAY: Catalogue of the specimens of Mamraalia 



Americanus \ 



in the Collection of the British Museum, Ungulata 

 furcipeda, pag. 36 & 38. - 1852. 

 Bos Bison, J. H. Blasius: Naturgesch. der Säugethiere Deutschlands , 

 pag. 492. — 1857. 



Bison americanus, 



J. Leidy: The extinct Mammalian Fauna of Dakota 



o ' I and Nebraska , etc. ; Journal of the Academy of Na- 



priscus & > J 



j ..j. I tural Sciences of Philadelphia . 2:d series, vol. VII, 



„ latifrons, J ^ ^ _ lg69 



Bos bonasus, J. F. Brandt: Neue Unters. iiber die in den altaisch. Höhlen 

 aufgefund. Säugethierreste , etc. ; Bullet. de 1'Acad. Imp. des 

 Sc. de St. Pétersb. T. XV, pag. 177. - 1870. 



Anm. I öfverensstämmelse med J. F. Brandt (å anf. st.) anse vi, att 

 denna oxart, som utan allt tvifvel är Komarnes Bison och de gamle Ger- 

 manernas Visent, icke desto mindre bör hafva artnamnet bonasus, dels 

 derföre att detta af Linné blifvit gifvet åt den varieteten, som tillhör den 

 Gamla Verlden, då han deremot kallat den Amerikanska Bos Bison, och 

 dels derföre att detta är det äldsta kända namn för densamma, då den re- 

 dan hos Aristoteles förekommer under namnet Bovaoos. Vi hafva redan 

 ofvan ; pag. 347 & 348 , yttrat den åsigten , att den Nordamerikanske bison- 

 oxen bör betraktas såsom tillhörande samma art som den Europeiske. Denna 

 åsigt delas äfven af J. F. Brandt, J. H. Blasius m. fl. 



BesTcr. Den ännu qvarlefvande , Gamla Verlden tillhörande varieteten af 

 denna art är mindre än den fossile formen , isynnerhet mindre än den äldre af 

 denne sednare, men dess dimensioner äro dock så betydliga, att den med 

 rätta kan betraktas såsom ett af de största landtdäggdjuren. Enligt Blasius» 

 stiger dess kroppslängd till 10 fot eller 3 mét. , och dess höjd öfver man- 

 ken eller bogarne till 6 fot eller 1,800 mét. *). Hufvudet är jemförelsevis 

 kort, och dess längd är å ett individ af de uppgifna dimensionerna, enligt 

 samme författare, blott 1 f. 9 8 /i 0 e ^ er 594 mill. Dess bredd är deremot 

 stor, och afståndet mellan hornens baser är 8 5 /i 0 e ^ er 255 mill. 2 ). Krop- 



1) Enligt Jarocki (anf. st.), stiger dess vigt till 16 centner. Honorna 

 äro åtminstone Ve mindre än hanarne vid samma ålder. 



2) Enligt Jarocki, skall hufvudet hos äldre hanar länge, och möjligen 

 under hela lifvet, tilltaga i storlek. 



