890 



Hvaldjurens byggnad ådagalägger, att de uteslutande äro 

 vattendjur, och erfarenheten har ofta gifvit vid handen, att de 

 snart dö, då de komma upp på det torra, ehuru de, såsom de 

 andra däggdjuren, äro lnftandande djur. Den väsendtliga orsaken 

 till deras död på land, mer eller mindre kort tid efter det de 

 kommit upp på det, är emellertid brist på förmåga att der re- 

 spirera, och detta tillfölje deraf, att de der icke kunna verk- 

 ställa de för respirationen nödvändiga ut- och inandningsrörel- 

 serne, emedan deras för detta ändamål afsedda mekanism ute- 

 slutande är lämpad efter vattnet. Deras fisklike kroppsform gör 

 dem äfvenledes helt och hållet oförmögna att röra sig på landet, 

 och de äro derföre förlorade , när de fastnat på det, eller strandat. 

 Men deras förmåga att röra sig i vattnet är desto mera utmärkt, 

 och vida öfverträifande själdjurens, såsom ofvan, pag. 647 redan 

 blifvit anfördt. Den tunge , spolformige , baktill starkt hoptryckte 

 och der mycket spänstige och med en stor horisontell stjertfena 

 utrustade, och med slät och glatt yta försedde kroppen gifver 

 dem förmågan att med pilens hastighet skjuta genom vattnet. 

 Stjerten och stjertfenan äro deras~ förnämsta rörelseorganer, och 

 bröstfenorna tjena hufvudsakligen endast till att hålla kroppen i 

 sitt rätta läge. De simma vanligen med vågiga rörelser, d. v. s- 

 så, att de först höja hufvudet öfver vattenytan, sänka derefter 

 detta och höja ryggen öfver densamma , och visa slutligen stun- 

 dom stjerten öfver den i samma ögonblick som de gå ned med 

 hela kroppen, för att snart återigen på något afstånd visa sig 

 på samma sätt. Dessa vågiga rörelser, eller omvexlande höjande 

 och sänkande af vissa delar af kroppen öfver och under vatten- 

 ytan, få stundom utseende af att vara tumlande, och hafva gif- 

 vit anledning till benämningen himlar e. Stundom höja de en 

 betydlig del af kroppen öfver vattnet på en gång, och mera 

 sällan springa de upp ur vattnet möd hela kroppen. En del ut- 

 märka sig genom denna sednare egenskap, och hafva deraf fått 

 sitt namn (springaré). De vågformiga rörelserna stå utan tvifvel 

 i samband med de respiratoriska, och derföre hafva näsöppnin- 

 garne eller näsöppningen fått sitt läge på den öfre och högre 

 delen af hufvudet. Lungorna äro stora, och ut- och inandnings- 

 rörelserna komma i allmänhet icke så tätt på hvarandra, som 

 hos landtdäggdjuren , men dock komma hvaldjuren vanligen med 

 kort mellantid upp till vattenytan för att andas. De kunna, då 

 de äro förföljde, hålla sig länge under vattnet, och följaktligen 



