935 



Såsom redan blifvit sagdt, hafva dessa hvalben hos oss blifvit upp- 

 gräfda ur jorden på Gräsön i Koslagen i Upland. Stället, der de uppgräf- 

 des, är en åker vid Norreboda by på norra delen af nämnde ö, och platsen är 

 omkr. 10— 15 fot ofvan hafvet, och 840 fot aflägsen från detsamma. Benen 

 lågo dels uti sand, och dels uti lera, på ett djup af 2 — 4 fot, och vid dem 

 funnos skal af Mytilus edulis och Tellina balthica af samma beskaffenhet 

 som de, hvilka nu förefinnas i Östersjön. Första anledningen till gräfnin- 

 gen, och fyndet af dessa ben, gafs af en kota af detta skelett, som för 

 längre tid sedan vid dikning hade blifvit funnen i den nämnde åkern, och 

 blifvit öfverlemnad till Pastorn på Gräsön, att förvaras i kyrkan derstädes 

 såsom ett "jätteben." Sedan Filos. Doktorn J. O. VON Friesen fått se denna 

 kota, och erhållit upplysning om de förhållanden, under hvilka den blifvit 

 funnen, anställde han under sommaren 1859 en mindre gräfning i åkern, 

 för att utröna, om några flera ben af skelettet der möjligen skulle kunna 

 ligga qvar. Vid detta tillfälle bar åkern säd, och v. Friesen hindrades 

 derigenom från att företaga någon vidsträcktare gräfning. Då han emellertid, 

 detta oaktadt, lyckades finna ett par kotor och ett ref ben, samt täcktes 

 förära dessa till härvarande Universitets zoologiska museum, och för oss 

 beskref de omständigheter, under hvilka de blifvit funna, begåfvo vi oss 

 till ort och ställe under samma år, så snart säden var skördad, och an- 

 ställde, biträdde af dåvarande Medic. Studer. F. M. v. Friesen, Conser- 

 vator C. F. L. Hedström och en del arbetsfolk, en vidsträcktare gräf- 

 ning, samt påträffade dervid de ofvan uppräknade benen, med undantag 

 af dem, som redan förut hade blifvit funna. Under hösten följande året 

 (1860) besökte vi ånyo stället, och anställde en ännu vidsträcktare gräf- 

 ning , för att söka återstoden af skelettet , men lyckades icke finna ett enda 

 ben. Derigenom försvann hoppet att finna något mera af detta skelett. 

 Jordlagren, der benen funnos, voro: öfverst ett lager af mylla af ungefär 

 9 tums tjocklek, derunder ett tjockare lager af grof sand och rullstenar 

 med afrundade kanter, under detta ett tunnt lager af finare sand , och der- 

 under fin blålera, som stundom var så lös och djup, att man med största 

 lätthet kunde nedsticka ett jernspett af ungefär 5 fots längd, utan att 

 träffa något annat fastare lager. På somliga ställen hvilade denna lera på 

 grus och rullstenar, och på andra ställen på fasta berghällar. De ben, som 

 lågo i leran, voro bäst bibehållna. A. Erdmann, som sedermera äfven be- 

 sökt detta ställe, "för att erhålla kännedom om det lagringsförhållande, 

 under hvilket skelettet blifvit funnet", har uppgifvit J ) , att det sannolikt 

 "nedsjunkit här, innan ännu glacialleran fullt slutat att afsätta sig , d. v. s. 

 på en tid , då vattnet ännu här egde ett större djup. Dess lemningar blefvo 

 derföre till en del inbäddade i glaciallera , men till större delen , och i mon 

 som hafvet fortfarande undansjönk och skelettet närmade sig stranden, i 

 postglaciallera med dess egendomliga littoralfauna af Tellina och Mytilus" 



Enligt J. E. Gråy, har en ofullständig halskota, tillhörande denna art, 

 1861 blifvit af hafvet uppkastad på kusten af Devonshire i England 2 ) ; och 



1) Bidrag till kännedomen om Sveriges qvartära bildningar, pag. 149. 



2) Proceed. of the Zool. Soc. of Lond. 1865, pag. 40. 



60 



