enligt W. H. Flower ] ), hafva några delar af ett skelett af densamma blif- 

 vit uppgräfde ur ett lager af hafssand på öfver 20 fots djup vid Pentuan i 

 Cornwall i England. De funnos omkr. V 2 Eng. mil från hafsstranden. Ofvan 

 det lager, hvari dessa ben lågo , var ett lager af grof strandsand och grus, 

 och under detsamma ett lager af sand, som inneslöt stora träd af ek, lem- 

 ningar af åtskilliga landtdjur, såsom kronhjort, nötkreatur, svin, mennisko- 

 cranier, och ännu längre ned stubbar af träd in situ, mossa, löf, hassel- 

 nötter m. m. Under alltsamman låg det tennförande lagret. Allt detta 

 utvisar, att den är postglacial, och att den här förekommit under en tid, 

 då landet varit sänkt under hafvet. 



II. Slägtet Balsenoptera, La Cepéde. 1804. 



(Histoire Naturelle des Cétacées, pag. XXXVI). 



Kroppen mer eller mindre smärt och långsträckt, med 

 temligen korta eller medelmåttigt långa bröstfenor, hvars kanter 

 äro jemne, JRyggfenan är vexlande uti sin höjd — ehuru alltid 

 väl utbildad — och äfven uti sitt läge, ehuru vanligen öfver 

 eller bakom den verticala linia, som dragés genom anus. — 

 Längden af craniet utgör i allmänhet ej mera, men väl mindre 

 än 1 / 4 af skelettets D:o. Då craniet betraktas ofvaräfrån, synes 

 icke suturen mellan hjessbenet och pannbenet å detta sednares 

 orbitalutskott. Underkäkens kronutskott är mer eller mindre 

 högt. Kotornas antal är vexlande, från 48 till 66. Halskotornas 

 neuralbågar äro icke höge. Epistropheus och de följande hals- 

 kotorna, med undantag af den 7:de, hafva parapophyserne väl 

 utbildade, och hos äldre individer äro tvär- eller sidoutskotten 

 å den förstnämnde och åtminstone de närmast följande hals- 

 kotorna ringformiga. Halskotorna äro, åtminstone till större 

 delen , fria. Ref benen äro icke breda. Bröstbenet är af vex- 

 lande form. Skulderbladet är mycket bredt, och acromion och 

 proc. coracoideus äro store och väl utbildade. De 2:ne mellersta 

 fingrarna å främre extremiteten äro icke dubbelt längre än de 

 andra, och antalet af deras phalanger öfver stiger icke 7, då 

 metacarpalbenen icke tagas med i räkningen. 



Man har mer eller mindre kännedom om ungefär 19 arter 

 af detta slägte, hvilket har representanter i alla haf. Till vår och 

 Europas fauna höra 4 arter, som vi anse oss böra upptaga uti 

 2:ne subgenera eller underslägten. 



1^ Annals and Magaz. of Nat. Hist. , 4;rth ser., vol. IX, pag. 440. 



