972 



derbladet, är dock temligen långt, och starkt hoptryckt, med 

 subterrninalt ledhufvud. Ungefär på midten af dess främre eller 

 radiala sida är en starkt utstående knöl. Tuberculum majus är 

 deremot föga framstående. Strålbenet är något bredare än arm- 

 bågbenet, samt kortare än öfverarmbenet. Armbågbenet har 

 en stor och bakåt utstående olecranon. Carpalbenen äro 6, och 

 carpus är bred och kort. Fingrarna äro 5, af hvilka 2:dra fing- 

 ret är det längsta, samt är, med inbegrepp af dess metacarpal- 

 ben, något längre än öfverarmbenet. lista fingret eller tummen 

 är kort, och har, utom metacarpalbenet , 1 phalang. 2idra och 

 3:dje fingrarna hafva hvartdera 5 phalanger. 4ide och 5:te Dio 

 hafva 3:ne D:o. Bäckenbenen äro små och smala, vid ena 

 ändan något tjockare, kantiga, samt mer eller mindre tydligen 

 S-formigt böjda. Deras längd å nämnda skelett är omkring 

 12 tum. 



Vi hafva icke något säkert bevis på kaskelotens förekomst 

 vid någon Svensk kust. Den lär emellertid någon gång hafva 

 förekommit i Sveriges grannskap , då enligt J. Steenstrup *) 

 lemningar af den blifvit funna på Lessö i Kattegat. Enligt Rob. 

 Collett 2 ) har en gång ett individ af den drifvit i land vid en 

 af öarne (Edö) vid kusten af Nordmöre i Norge, således vid 

 Norges vestra kust. Den har åtskilliga gånger strandat vid ku- 

 sterna af England, Skotland, Frankrike och Holland. Enligt 

 Gervais förefinnes den normalt i Medelhafvet. Icke sällan an- 

 träffas den vid östra kusterna af Norra Amerika, och den har 

 förirrat sig t. o. m. ända upp till Grönland (enligt O. Fabricius). 

 I de varmare och sydligare delarne af Atlantiske Oceanen har 

 den ett normalt tillhåll. Den, som förekommer i Stille Oceanens 

 nordliga delar, torde vara samma art som den i dess sydliga 

 delar och vid Australien förekommande, nemligen Fhyseter au- 

 stralis (Gray) 3 ). Den har emellertid en mycket vidsträckt ut- 

 bredning. Flower har jemfört skelettet af den Australiske formen 

 med det af den från Atlantiske Oceanen, och funnit full öfver- 

 ensstämmelse dem emellan, och anser derföre båda för en art. 



1) Videnskab. Meddelelser fra den Naturhist. Foren. i Kjöbenh. 1872, 

 pag. IV. 



2) Oversigt over Norges vigtigste Hvirveldyr; Statistisk Arbog for 

 Kongeriget Norge af O. J. Broch, 1871 (särsk. aftr.), pag. 24. 



3) Catalogue of Seals and Whales in the British Museum, 2:d edit, 

 pag. 206. 



