981 



heten af Fredrikshald i Norge den 17:de November 1749, och 

 var 13 alnar i längd, och 7 V 4 aln. i omkrets. Då den öppnades* 

 fanns uti den ett foster, som var 37 2 aln. långt. Det individ, 

 hvars skelett, enligt hvad ofvan blifvit nppgifvet, förefinnes i 

 Lunds Universitets zoologiska museum, strandade i April månad 

 1823 vid Landskrona. Enligt hvad som anföres af A. Erdmann 1 ) 

 och A. W. Malm 2 ) var det sannolikt några ben af denne näbb- 

 hval, som funnos på 8—9 fots djup i glacialleran under jern- 

 vägsskaktningarne vid Marieberg utanför Uddevalla. Uti Univer- 

 sitetets i Christiania zootomiska museum hafva vi sett ett skelett 

 af ett yngre individ af densamme, hvilket hade erhållits i Chri- 

 stiania Fjorden, enligt benägen uppgift af Prof. L. Esmark; och 

 enligt hvad densamme sedermera täckts meddela oss, har ett 

 individ af 16 fots längd under Oktober månad 1864 strandat 

 vid Fredriksvsern, vid mynningen af Christiania Fjorden. En tro- 

 gen modell af detta individ förvaras i Universitetets i Christiania 

 zoologiska museum. Doktor J. Koren har benäget underrättat 

 oss , att ett individ af näbbhvalen af 22 fots längd dödades vid 

 Laagö, 5 mil från Bergen i Norge, den 4:de Januari 1864. 

 Skelettet af detta individ förvaras i Bergens museum. I Dan. 

 mark har den erhållits vid norra mynningen af Lilla Belt, der 

 4 individer fångades i November 1838. Oftare erhålles den vid 

 Faeröarne, der den är känd under namn af Bögling. En gång 

 har den tagits i Kielerbugten, nemligen d. 3:dje December 1801 ; 

 och en målning öfver detta individ förefinnes i "Landbohöjskolen" 

 vid Köpenhamn. Den har icke så sällan strandat vid kusterna 

 af England, Skotland och Irland, äfvensom vid dem af Holland, 

 Belgien och Frankrike. Mera sällan visar den sig vid Grönland, 

 än vid Island. På förra stället har den fått namnet Anarnah, 

 och på det sednare det af Andarnefia. Den är äfven iakttagen 

 vid östra kusten af Norra Amerika, t. o. m. temligen långt ned 

 vid densamme. Af Mårtens och af Malmgren har den iakttagits 

 i hafvet mellan Spetsbergen och Norge, hvilket bevisar, att den, 

 åtminstone under viss årstid, är temligen högnordisk, om den än 

 icke går så långt norrut som till Spetsbergen. Eschricht för- 

 modar, att den tillbringar sommaren i den högre norden, och 

 under senhösten och vintren vandrar söderut. Vanligen träffas 



1) Bidrag till kännedom om Sveriges qvartära bildningar, pag. 156. 



2) Hvaldjur i Sveriges museer; K. Vet.Akad:s Handl., ny följd, Bd. 9, 

 N:o 2, pag. 94—95. 



