1023 



den sista fri, och den 6:te har neuralbågen fri. Atlas har hy- 

 papophysialutskott. Alla halskotorna sakna ringforraiga sido- 

 utskott, och den sista saknar helt och hållet parapophyser. Hos 

 de 4 föregående förefinnas mer eller mindre tydliga rudimenter 

 af dem. l:sta parets ref ben articulera, såsom vanligt, med sina 

 capitula med den 7:de halskotans kropp. De följande delarne 

 af ryggraden förete en grof och stark byggnad. Den 5:te länd- 

 kotan (af härv. skelett) har kroppen 4 tam lång, och 3 4 /i 0 t. 

 bred baktill. Höjden af neuraltaggen , med inberäkning af neura- 

 pophyserne, är 7 7io t. Haemapophysialbågarne äro 16. Bröst- 

 benet bibehåller, åtminstone länge, 2:ne skilda afdelningar. Af 

 ref benen äro 5 par costm verm (Keinhardt)- 



Extremiteterna : Skulderbladet är mycket bredare än 

 långt eller högt, och acromion är ungefär af samma längd som 

 proc. coracoideus, och den förre är vid spetsen utbredd, och 

 hos äldre stundom tvåklufven. Öfverarmbenet är mycket kort, 

 och strålbenet är betydligt längre än det. Tuberculum majus 

 är högre än caput. Carpalbenen äro 5, och fingrarne äro 5, 

 af hvilka det 2:dra är det längsta. l:sta fingret har 1, 2:dra D:o 

 6, 3:dje D:o 5, 4:de D:o 2, och 5:te D:o 1 phalang, allt med 

 undantag af metacarpalbenen (Beinhardt). 



Tänderna äro hos gamla individer starkt slitna, och deras 

 antal är något föränderligt. Af fullt utbildade och i tandhålor 

 sittande tänder har man funnit j^-Z-nr > eller f~ , eller t 8 0 ~ 0 8 r . 

 A det härvarande skelettet, som saknar underkäken, finnas å 

 högra sidan af öfverkäken hålor för 9 tänder, och å den venstra 

 D:o för 8D:o. Utom dessa tänder skall den, åtminstone stundom, 

 hafva en eller ett par små, endast i gommen fastade tänder 

 längst fram på hvardera sidan af öfverkäken. 



Om denna arts geographiska utbredning känner man föga 

 eller intet. Sannolikt är den en s. k. pelagisk form, som endast 

 någon gång tillfälligtvis närmar sig kusterna. Under senhösten 

 (24:de November) 1861 visade sig en stor flock af denna del- 

 phinart i Kielerbugten , och ett individ blef der dödadt 1 ). Under 

 följande året (1862) blefvo flera döda och ilanddrifna individer 

 af den anträffade vid kusterna såväl af Sverige som af Danmark. 

 Det är derföre antagligt, att dessa djur förirrade sig in uti 

 Östersjön under hösten 1861, och att de, såsom af riktigt pela- 



1) D:r Möbius: Ber zoologische Garten, III:er Jahrg. 1862, pag. 39-40, 



