1052 



Belphinus Euphrosyne? , Idem: ibra, pag. 595. (Enligt A. W. Malm). 



delpliis, W. Lilljeborg : Öfvers. af de inom Skand. antr. H välartade 



Däggdj.; Upsala Univ. Årsskr. 1861, pag. 6. — 1861. 

 „ ,, J. E. Gray: Catalogue of Seals and Whales in the Brit. 



Museum, 2:d edit. , pag. 242. — 1866. 

 „ „ J. Keinhardt: Notits om en paa Östkysten af Jylland 



fanget Belphinus delplus; Vidensk. Meddelels. fra den 



Naturhist. Foren. i Kjöbenh. 1866, pag. 162, tab. V. — 



1867 — 1878. (Den enda naturtrogna af bildningen af djuret). 

 ,', „ J. E. Gray : Synops. of the Spec. of Whalesa. Dolphins in the 



Coll. of the Brit, Mus. pag. 5, pl. 26, fig. 2 & 3. — 1868. 

 „ „ A. W. Malm: Hvaldj. i Sveriges Mus. 1869; K. Sv. Wet. 



Ak:s Handl. ny f. Bd. 9, N:o 2, pag. 54. — 1871. 



Anm. A. W. Malm (anf. st.) har gjort den iakttagelsen , att det cra- 

 nium i Lunds Universitets zoologiska museum , på grund hvaraf Nilsson i 

 Skandinavisk Fauna med ett frågetecken upptagit Belphinus Euphrosyne 

 Gray , icke tillhör denne sednare , utan den nu ifrågavarande arten , hvadan 

 B. Euphrosyne måste utstrykas ur Skandinaviens fauna. Enligt sednare 

 iakttagelser af Gray förekommer den emellertid i norra delarne af Atlanti- 

 ske Oceanen , och vid England , samt är synonym med Eschrichts Belphi- 

 nus Holböllii, och den har sålunda äfven anträffats vid Grönland, och den 

 kan derföre sannolikt tillhöra hafvet vid Norges vestra kuster. — Med af- 

 seende på hvad Malm (anf. st. pag. 55) yttrat, att äfven vi skulle hafva 

 undersökt cranierna för Nilssons Delphinus Euphrosyne & obscurus, och 

 dervid kommit till samma resultat , som Nilsson , få vi upplysa , att det af 

 Malm citerade stället i vår afhandling (pag. 14), då det läses i sitt sam- 

 manhang, tydligen endast innebär ett anförande af Nilssons skäl för att 

 upptaga ifrågavarande arteri Skandinaviens fauna. Emot detta upptagande 

 hafva vi inlagt vår protest, och vi hafva icke underkastat dessa cranier 

 någon undersökning, då vi ansett dem främmande för vår fauna. 



BesJcr. Kroppslängden stiger till 7—8 fot. Kroppsformen 

 är temligen smärt och långsträckt, och kroppens störste höjd, 

 vid främre gränsen för ryggfenans bas, iunehålles väl 6 gånger 

 i dess längd från spetsen af underkäken till spetsarne af stjert- 

 fenan. Bakom ryggfenan aftager kroppens höjd starkt emot 

 stjertfenan, men den är dock strax framom dennas bas icke 

 synnerligen låg , och dess höjd derstädes är större än 1 / 2 af rygg- 

 fenans höjd. Den är å samma ställe mycket starkt hoptryckt , och 

 med en skarp kant både ofvan och under. Längden af den spet- 

 sige och något nedtryckte nosen till den särdeles distinkte af- 

 satsen innehålles ungef. eller något mera än 13 gånger i kropps- 

 längden till inskärningen i stjertfenans midt. Underkäken är 

 längre än den öfre. Ögonen sitta föga högre än munvinklarne , 



