61 



Randv æxt: Bladets mediane parti antager efterhånden 

 en sådan form, at den (i største delen af sin udstrækning) 

 viser et tversnit, begrænset af to convexe linier — en svag 

 convex: bugsiden, en stærk convex: rygsiden — ; de to con- 

 vexe flader støder sammen i to sidekanter. Langs hver af 

 disse udvikles en bremme, der efterhånden tiltager i bredde 

 og ruller sig tilbage som en pergamentrulle ; disse to brem- 

 mer danner hver sin halvdel af bladpladen. De celledelinger, 

 hvorved bladpladen kommer istand, kan forfølges med største 

 lethed, idet man er istand til af ethvert blad at tage så 

 mange og gode tversnit, man vil, og ethvert tversnit, taget 

 på en hvilketsomhelst højde og på et hvilketsomhelst udvik- 

 lingsstadium, altid viser os det samme billede; nemlig det, jeg 

 har fremstillet i den skematiske figur 47 (naturen giver bil- 

 ledet med samme skarphed 1 ). Såvel dermatogenet som pe- 

 riblemet og pleromet tager del i randvæxten; pleromet ud- 

 vikles ved 1 eneste række randceller af 1ste grad (ta) ; pe- 

 riblemet og dermatogenet udvikles hver ved 1 eneste række 

 randceller af 3die grad (t° og ti). Ved at tage tilstrækkelig 

 tynde snit vil man aldrig være i tvivl om, hvilken celle i 

 dermatogenet, der er randcellen, samt om, på hvilken måde 

 den udvikler sig (afskærende segmenter -til højre og venstre 

 ved ikke convergerende vægge); hvad pleromet og periblemet 

 angår, er ingen fejltagelse mulig. 



Inter calær væxt:- Vi skal nu følge de 3 forskellige 

 vævsystemers videre udvikling ved intercalær væxt, som den 

 viser sig ved tversnit : 



Pleromet: dette, der blev udskilt af randlinien som 1 

 cellelag (fig. 47 r) , deler sig snart i 2 cellelag, idet hver 



] ) Hvad samtlige de i det folgende anvendte skematiske figurer angår, ma 

 jeg udtrykkelig bemærke, at det blot har været mig magtpåliggende at 

 fremstille udviklingsgangen tydelig, at jeg derfor ikke har taget det så nøje 

 med cellernes antal, ligesom jeg ganske har udeladt secundære delinger; 

 da disse i regelen først optræder i nogen afstand fra den voxeude rand- 

 linie, vil de skematiske figurer, hvortil der henvises, som oftest være 

 endog påfaldende naturtro. 



