34 



B. Omkring Sonchus arvensis, Aster Tripöl. og Anten- 

 naria dioeca grupperer sig: 



a) Det indre bladvæv er nogen- 

 lunde vel udviklet, de secun- 

 dære delinger sparsomme; kun 

 hos de først nævnte slægter kan 

 udviklingen (i fnokkens grund) 

 nå en svag antydning af kar- 

 bundtdannelse; svagest udvik- 

 let viser det indre bladvæv sig 

 som en enkelt cellerække, der 

 dog når højt op i bladet. 



*) Picris hieracioides L. 

 Hieracium wnhellatum L. 



— boréale Fr. 

 Crépis biennis L. 



— tectorum L. 

 Sonchus arvensis L. 



— palustris L. 



— oleraceus L. 

 Inula Britanica L. 



— salicina L. 

 Solidago virga aurea L. 

 Eupa torii im cannßbinum 



L. 



Petasites albus Gärtn. 

 Tussilago Far f ara L. 

 Erigeron acris L. 

 Aster Tri/polium L. 

 Gnaphalium luteo - album 

 L. 



*) Antennaria dioeca Gärtn . 



b) Det apicale væxtpunkts to ele- 

 menter (indre og ydre topcelle) 

 ophører enten samtidig med de- 

 res celledelinger {Picris. Tussi- 

 lago o. fl.) eller indre topcelle 

 standser først sin væxt, mens 

 ydre topcelle endnu en kortere 

 eller længere tid fortsætter 

 væxten (f. ex. Erigeron, /Ister. 

 Sonchus. Gnaphalium og An- 

 tennaria). Fnokken hos slæg- 

 terne i denne gruppe har altså 

 entet slet intet eller kun et kort 

 eller — sjeldnere — et kraf- 

 tigt, flercellet terminalhår. (De 

 eneste slægter, hos hvilke dette 

 terminalhår er meget kraftigt, er 

 Gnaphalium og Antennaria.) 



c) Undertiden udvikler fnokken 

 flercellede, ved topcelle udvik- 

 lede lateralhår, hvorved fnok- 

 ken bliver tilsyneladende grenet 

 (Sonchus, Gnaphalium og An- 

 tennaria). Fnokken er al- 

 drig ferformet (undtag. Picris). 



) Picris hieracioides danner i alle henseender overgangen til foregående 

 gruppe {Leontodon)\ det kan derfor ikke undre os hos P. at finde en 

 ferformet fnok. 



) Antennaria dioeca danner overgangen til den følgende gruppe. Det ma 

 erindres, at her ingen skarpe grænser kan drages! 



