10 



14 



tatet af denne de forskellige 

 raeristempartiers forskellige 

 voxemåde bliver da med nød- 

 vendighed det, at blomster- 

 anlæget lidt efter lidt for- 



andrer sin form fra halvkugleformig til bægerformig (tig. 12 



Det unge blomsteranlæg har altså nu en kredsformig 

 væxtring; men efterhånden vil det væv, der deler sig livlig 

 og uregelmæssig (hvis celler derfor ingenlunde er ordnede så 

 regelmæssig, at vi her kan tale om 1ste, 2det osv. periblem- 

 lag!), ligesom gribe om sig derved, at bestandig flere celler 

 drages ind med i virksomheden. Denne griben om sig sker 

 imidlertid kun i 2 retninger, nemlig: a) acropetalt (o: den 

 øvre væxtrings indre væxt er acropetal) og b) basipetalt; 

 herved dannes en nedre væxtzone eller væxtring (hvis indre 

 væxt er basipetal), der som en svag vold løber rundt om det 

 hele blomsteranlæg (fig. 14 ved n n) A ). Det vil ses, at de 

 celledelingsprocesser , der betinger dannelsen af de to væxt- 

 ringe ( øvre og nedre ) oprindelig begge tager udspring fra 

 samme punkt. Den øvre væxtring (hvis indre væxt er acro- 

 petal) danner i acropetal orden; krone, støvdragere og frugt - 

 blade ; mens derimod den nedre væxtring (hvis indre væxt er 

 basipetal) danner i basipetal orden : et stort antal fnokstråler. 



b. Ved undersøgelse af den enkelte fnokstrales dannelse 

 udaf den nedre væxtring gælder det om skarpt at sondre 

 mellem dermatogenets og periblemets virksomhed. Derma- 

 togencellerne udmærker sig både før og efter fnokkens dan- 

 nelse fremfor periblemcellerne ved deres regelmæssigere form 

 samt derved at alle celledelinger i dermatogenet sker alene 

 ved radialt stillede vægge. Ved fnokkens dannelse viser 

 dermatogenet sig på ethvert tidspunkt som et fra periblemet 

 vel adskilt cellelag, der ligesom løftes op af det sig udsky- 



og 13). 



') Denne valk, der fremtræder mer eller mindre tydelig hos de fleste kurvbl. 

 var kendt af de fleste tidligere undersøgere. 



