101 



ved at erklære enhver slutning, man ad anden vej er 

 nået til, for upålidelig, forsåvidt den strider mod min; 

 jeg kan således ingen vægt lægge på, at der ofte » sy- 

 nes« at være en mangelfuld adskillelse mellem pierom og 

 perib. (Hanst.) , uden da forsåvidt dette forhold kan gå 

 ind under min betragtningsmåde (se længere nede); li- 

 geså :lidt kan jeg lægge nogen vægt på en iagttagelse 

 som den, at »det synes«, som om enhver cellesøjle i 

 rodens pierom udvikles ved sin egen modercelle (Han- 

 stein, Reinke) o. a, 1, 



g. Den almindelige slutning, der kan drages, er da i kort- 

 hed denne: Alle analogier og alle pålidelige iagttagelser 

 samler sig til begrundelse af følgende sætning: For pha- 

 nerogamer og kryptogamer, for trichom, phyllom, caulom 

 osv. gives en fælles udviklingsgang, bestående deri, at 

 væxtpunktet arbejder sig op fra en lavere til en højere 

 udviklingsform, en overgang, der nærmest er bestemt 

 derved, at den enkelte topcelle arbejder sig op fra la- 

 vere til højere grad (er den højeste grad nået, op- 

 træder en indre supplerende topcelle, der atter arbejder 

 sig op fra grad til grad osv.j. Så sikkert som en astro- 

 nom kan beregne et himmellegemes hele omløb, når han 

 blot kender en periode af samme, med samme sikkerhed 

 kan en botaniker beregne den hele morfologiske udvik- 

 lingsgang, når han blot kender enkelte perioder fuld- 

 stændig; men sådanne perioder iagttager vi dels hos 

 kryptogamer, dels hos phanerogamer (i phyllom og trich.) ; 

 heraf beregner vi da med sikkerhed den hele udviklings- 

 gang og overbeviser os dernæst om, at ethvert forhold 

 (f. ex. det forskellige antal af kapper i stængelens 

 og rodens væxtpunkt) — såvidt vi kender det — stem- 

 mer med vor slutning, idet forskellighederne fuldstændig 

 forklares ved den, er uforklarlige uden den. 



h. Jeg véd ikke, om det er gået alle andre som mig; men 

 det forekom mig tidligere, at de resultater, hvortil Sa- 



