(5) 



fra skovbunden , hvorpå den voksede , eller selv Holcus lanatvs, 

 fritaget for avnen , hvorved kornet får nogen lighed med det mer 

 end dobbelt så dyre korn af Cynosurus cristatus, og endelig 3) for- 

 falskes kløverfrø ved indblanding af ufarvet og farvet sten, hvormed 

 der drives en formelig handel ; de enkelte små stenpartikler ligne 

 kløverfro i storrelse og give tillige den hele blanding netop den for 

 den foreliggende kloversort karakteristiske farve , der imidlertid let 

 forsvinder, når frøene opblødes i vand, medens de små stenes farve 

 er ægte. 



Til bedømmelse af frøenes spireevne benyttes dels de af prof. 

 Nob be i Tharand opfundne spirekasser, dels trækpapir. Talrige 

 forsøg* have godtgjort, at bægge fremgangsmåder omtrent g*ive samme 

 udbytte; i enkelte tilfælde har papiret, i andre spirekasserne fortrinet, 

 selv ved forsøg med samme frøsort. Som regel kan siges, at sundt 

 frø spirer bedst i kasser, medens svagt og sent spirende frø hurtigere 

 synes at fordærves (mugne) i spirekasserne, der for øvrigt have væsent- 

 lige fordele på grund af den lettere pasning. Der begges helst flere 

 hundrede 2 — 300 til spiring, for med desto større nøjagtighed at 

 kunne bestemme procenttallet af spiredygtige frø. Også her gælder 

 det , at de hyppigst dyrkede frosorter give det højeste procenttal 

 (80 — 90, i enkelte tilfælde, hos kornsorterne og Phleum pratense 

 endog 100) , andre sorter spire derimod sædvanlig slet , således har 

 Alopecurus pratense kun givet 6 — 5 — 3 p. ct., Enodium coeru- 

 leum, Glycerin special His og Gi. Catabrosa kun 0 p. cfc. I 

 andre tilfælde har det vist sig, at fro der var mindst 3 år gammelt 

 var fuldkommen spiredygtigt. 



Når gennemsnits-spireevnen viser sig at være f. eks. 80 p. ct. 

 og renheden f. eks. er 90 p. ct., reduceres spireevnen for hele prø- 

 ven i forhold hertil og den bliver altså i dette tilfælde — 72 p. ct. 



Frøkontrollen er begyndt med det bestemte forbehold kun at 

 ville bedømme renhed og* spiredygtighed , men ikke at ville indestå 

 for ægthed. Dette punkt er imidlertid af største vigtighed; men 

 her er den botaniske kundskab endnu temmelig ufuldstændig, og 

 grundige undersøgelser i denne retning vilde få stor praktisk betyd- 

 ning. Festuca pratensis og F. elatior hvis botaniske forskel ikke 

 engang er klar , gå almindelig i handelen som selvstændige sorter : 

 men selv Poa -arterne, som P. trivialis. P. nemoralis og P. pra- 

 tensis kunne næppe, hvad kornene angår, skelnes fra hverandre, 

 ligeså lidt Agrostis vulgaris og A. stol oni fera. Særlige vanske- 

 ligheder har bedømmelsen af LoHum Italicvm voldet, især da botani- 

 kerne ikke lægge vægt på avnens stak , som i praksis ventelig bli- 

 ver det eneste holdbare kendetegn. Frøhandlerne erkende også dette, 

 men påstå, når varen formeget er blandet med Polin ni percnne, at 

 stakkene under rensningen ere faldne af og at bedømmelsen derfor 

 bliver unøjagtig. 



Det er botanikerne, der her må hjælpe ved nøjagtige sammen- 

 lignende undersøgelser af kulturplanternes frø. Et Fors og på at ud- 



