(12) 



angive deres opfattelse af dette begreb, samt konsekvent gennemføre 

 den vedtagne regel . hvorved der sikkert vilde opnås en bedre for- 

 råelse af de opstillede arter. Den af vor forfatter antagne regel 

 er denne: at enhver form er at holde for art, når (og så 

 længe) der ikke er opdaget mellemformer, som knytter 

 den sammen med andre. Des værre har denne, ligesom enhver 

 anden hidtil opstillet regel til skarp sondring' mellem arterne , sine 

 mangler, idet den, selv forudsat at der ikke kan gives overgange 

 (uden hybride former) mellem to virkelige arter, ikke forhindrer mid- 

 lertidig opstilling af nye slette arter, grundet på en eller anden ud- 

 præget ejendommelighed hos nogle få individer, hvilke arter rigtignok 

 senere ville blive omstyrtede i kraft af den samme regel . når de 

 som fornødne ansete mellemformer bleve opdagede. Da der næppe 

 gives virkelige plantearter, som kun optræde i nogle få individer og 

 på en snævert begrænset plet , er det altid mistænkeligt når en op- 

 stillet art kun støtter sig til så lidet materiale , og det var derfor 

 såre ønskeligt om alle sådanne tvivlsomme arter bleve opstillede med 

 al mulig forbehold som aldeles foreløbige til videre prøvelse , så at 

 de først bleve optagne i systemet når fortsatte undersøgelser af 

 eksemplarer fra forskellige egne bekræftede deres rig-tighed. For- 

 fatteren erklærer at han ikke er en ven af varieteter, og ganske 

 vist findes der heller ikke den vrimmel af afarter, former og under- 

 former, som ellers vanhelde så mange lichenologiske værker, og gøre 

 dem til et systematisk uføre , så at vi finde at forfatteren i denne 

 henseende er slået ind på den rette middelvej. Derimod finde vi det 

 noget stødende , når også vor forfatter optager den indtil trivialitet 

 gentagne sigtelse , at opstillerne af nye arter især have den smig- 

 rende tilføjelse on. sp.» for øje, en sigtelse, der er bleven til en så 

 stående formular, at selv de værste speciesmagere undertiden for- 

 glemme sig selv og anføre den som en bebrejdelse mod andre. 



De i nyere tid navnlig af Nylander på lichenologiens område 

 indførte kemiske kendetegn ere ingenlunde forbigåede. Selv- 

 stændige undersøgelser ere i denne retning foretagne i mængde , og 

 ved så godt som alle arter er der omtalt de farvefremtoninger, som 

 jod og kali fremkalde, uden at de dog ere benyttede som artskarak- 

 terer i diagnoserne, end sige som eneste pålidelige middel til at ad- 

 skille visse nærstående arter: kort sagt, forfatteren hører hverken 

 til de kemiske kendetegns ivrige beundrere eller til deres ubetinget 

 ringeagtere. 



Med hensyn til den meget omtvistede anet orbetegnelse an- 

 vendes den priselige regel , altid at anføre artsnavnets auctor , men 

 sætte dennes navn i parenthes , hvis arten er henført til en anden 

 slægt end oprindelig, og da tilføje navnet på den forfatter, som først 

 har bragt den benyttede kombination af slægts- og artsnavn i an- 

 vendelse; derimod tilføjes og håndhæves en bestemmelse, som altfor 

 hyppig foranlediger en vilkårlig forandring i prioritetsloven , idet der 

 forlanges at den auctor, hvis navn tilføjes, også fuldstændig skal 



