(15) 



den første (men rigtignok også overvejende største) af de sex klasser 

 hørende arter. Foreløbig ville vi kun bemærke, at de skarpe karakterer, 

 som ved hjælp af gonidierne ere tildelte hver af de 6 klasser, synes 

 os meget tiltalende og lovende. Klasserne deles atter i kohorter, 

 grundede på apotheciernes form , medens endelig løvets ydre form 

 først kommer til anvendelse i beskrivelsen af familierne. 



Den første klasse, Archilichenes , karakteriseres især ved, at 

 gonidierne ere fyldte mod et lysegrønt indhold , omgivne af en tyk 

 og fast hinde, ved at de første gonidiers deling er uregelmæssig og 

 at de tilsidst ere forenede i rundagtige hobe, Af denne klasse er 

 kun den første kohorte, Discocarpi, behandlet i den foreliggende 

 del, opløst i fem familier (Usneacei, Cladoniacei, Parmeliacei, 

 Umbilicariacei og Lecanoracei). Til de indenfor disse familier opstil- 

 lede slægter kunne vi i alt væsenligt slutte os ; ved begrænsningen af 

 samme ere sporerne komne til deres ret, uden at forf. har over- 

 vurderet samme eller ladet enhver ubetydelig forske] i indre eller ydre 

 bygning tjæne til at konstituere ny slægter. Også med hensyn til 

 artsbegrænsningen holdes en passende middelvej , idet der hverken 

 gås til yderlighed i kløvning- af gamle arter og opstilling af nye 

 arter på dårligt grundlag, eller i hensynsløs sammendragning af 

 altfor vidt forskellige former, grundet på subjectiv mangel i at op- 

 fatte og fastholde de rette grænser. Vi ville dog ikke dermed sige 

 at vi på ethvert punkt kunne glæde os ved at være i samstemning- 

 med forfatteren , idet vi hist og her træffe på opstilling af arter, 

 som efter vor formening ikke fortjæne en sådan rang*. 



Hver enkelt art er givet en kort diagnose, og alle mere va- 

 riable arter ere delte i en række sideordnede former, hver med sit 

 særlige navn og betegnede med a, ß, y, osv., hvorfor der altså i 

 disse formers diagnoser ikke er fremhævet det, hvorved de afvige fra 

 en hovedform, men det hvorved de indbyrdes adskilles. Talrige sy- 

 nonymer og henvisninger til lichenologiske værker findesved hver art, 

 navnlig til de skrifter, som omtale forekomsten af Laver i skandi- 

 naviske lande, og et flittigt studium i Acharii, lichenologiens faders 

 herbarium har bidraget til at finde rede i en del tvivlsomme syno- 

 nymer. De enkelte arters geografiske udbredelse indenfor det 

 givne område er meget udførlig fremstillet. Enkelte af de nye om- 

 posteringer af arterne under andre slægter end sædvanligt synes os 

 ikke tilstrækkeligt begrundede, såsom at Liehen aJeurites Ach. 

 henføres under Cetraria , og det forekommer os unaturligt , at Li- 

 chen furfuracens Lin. skilles fra Evemia pmnastri og henføres 

 under Parmelia mellem P, .saxatilis og 1\ j)hysodcs. Vi ville 

 dog ikke fortabe os i enkeltheder, men endnu kun tilføje, at denne 

 bog ikke er plettet af de i flere af forfatterens tidligere skrifter 

 forekommende polemiske udfald mod en modstander, som rigtignok 

 ikke selv har skånet vor forfatter, skønt de to lichenologer visselig 

 ikke i videnskabelig henseende ere mere fjærnede fra hinanden end 

 så mange andre, som arbejde sammen i bedste forståelse. 



