210 



ved uregelmæssige krumninger bliver det ofte mer eller mindre ujævnt 

 knudret eller foldet. Myceliet er hurtig hensvindende og frugt- 

 legemets overflade er da glat eller svagt papilles eller svagt vortet. 

 Barklaget er gulagtig-okkerfarvet, men efterhånden bliver det på 

 overfladen mørkere, brunligt. Kærnen er temmelig fast, i umoden 

 tilstand hvid, senere grønlig, til sidst, når sporerne ere modne, bliver 

 den brun af farve, 



I moden tilstand er kærnen (temmelig sparsom) marmoreret 

 med hvide anastomoserende, temmelig smalle årer, der optræde kraf- 

 tigst udad mod overfladen. Sporangierne ere elliptiske eller næsten 

 kugleformige. I hvert sporangie dannes sædvanlig kun 1 — 2 (meget 

 sjældnere 3 — 4) sporer. Sporen er elliptisk eller elliptisk-afrundet, 

 gulbrun, vinget-nætribbet ; dens længde varierer fra 0,03 mm — 0,04 mTn , 

 breden fra 0,02 mm — 0,03 mm . Den modne svamp har en ejendom- 

 melig noget muggen lugt; »når man samler flere svampe i en flaske 

 og holder næsen til, fornemmer man ligesom en lugt af roer«. 



Tuber har en lang udviklingstid : vår til høst. Den bør navnlig 

 eftersøges i slutningen af sommeren eller om efteråret. 



Derefter meddelte Docent Didrichsen nogle iagttagelser om 

 Trapa natans, navnlig om dens kimplante. 



3. Den 19de november 1872, Cand. phil. O. G. Petersen 

 meddelte »bemærkninger om den anatomiske bygning af rod og rod- 

 stok hos nogle Monocotyledoner , hvoraf forfatteren selv har givet 

 følgende referat; 



a. Rodens s ubepidermale c elielag (af Nicolaus kaldet en- 

 doderm) optræder ofte med et fra de indenfor liggende cellelag for- 

 skelligt udseende. Væggene, der adskille cellerne i dette lag, 

 ere mere eller mindre radialt stillede og cellerne selv ofte radialt 

 strakte. Dette cellelag ligner i mange tilfælde epidermis, så at 

 det kunde se ud, som om denne bestod af et dobbelt lag 

 celler, men det s ubepidermale lag står ikke i noget genetisk 

 forhold til epidermis, men derimod undertiden tydeligt til 

 cellerne indenfor. Mellem disse to yderste lag celler synes 

 der aldrig at forekomme intercellularrum. Til oplysning om 

 disse forhold fremvistes tegninger af Festuca pratensis, Eno- 

 dium coeruleum, Scirpus cæspitosus, Eleocharis palustris 

 og E. multicaulis, Carex canescens, Narthecium ossifragum, 

 Luzula nivea, Juncus acutiflorus og J. maritimus; hos 

 denne sidste er det omtalte cellelag navnlig meget i øjne faldende, 

 da cellevæggene ere stærkt fortykkede, medens cellerne såvel 

 i de lag, der ligge indenfor som i ej)idermis, ere meget tynd- 

 væggede. 



b. Medens dimorfi og pleomorfi i rodens ydre bygning har 

 været kendt tidligere, findes der, så vidt vides , ingen bestemt 

 påvisning af sådanne forhold, hvad den anatomiske bygning 

 angår. Luzula nivea er i besiddelse af to forskellige slags 

 rødder, der tilmed repræsentere to forskellige slægtstyper, 



