hængende Hylster af døde, haardvæggede Celler, der om- 

 slutter og beskytter det indre livskraftige Parti af Planten; 

 dette trækker sig som en fin Stræng helt igjennem og er for- 

 synet med Knopper, der stikke ud af Hylsteret gjennem Aab- 

 ninger i dette i Hjørnerne af de ligeledes visne og gule, men 

 haarde og vedblivende Blade. 1 denne Tilstand er det, at 

 Planten overvintrer. Men hvad der nærmest interesserer os 

 her er at see, hvilke anatomiske Forandringer der gaa Haand 

 i Haand med de nys beskrevne Udviklingsforhold. Mens Ud- 

 løberen endnu hviler i Jorden og dens Væxt forholdsvis kun 

 er lidet energisk, er med Undtagelse af Karrene alle Cellerne 

 tyndvæggede; den secundære Bark er kun lidet udviklet og 

 dens Celler neppe traadt ud af deres cambiale Tilstand ; i den 

 primære Bark udmærke navnlig 3die og 4de Cellelag uden- 

 fra sig ved deres Størrelse. De under den paafølgende 

 Udvikling stedfindende Forandringer bestaa navnlig i den 

 kraftige Udvikling af secundær Bark samt i , at den pri- 

 mære Barks inderste Celler fortrinsvis dele sig ved radiale 

 Vægge, hvorved der fremkommer en sammenhængende Ring 

 af Celler, der omslutter Cambialringens Product. Derpaa be- 

 gynde de føromtalte store Celler at løse sig fra deres For- 

 bindels indbyrdes samt at opløses og fjernes, hvorved der 

 dannes Lacuner i den primære Bark (Fig. 13). I denne 

 Opløsning deltager Epidermis ikke og i Reglen heller ikke det 

 subepidermale Lag. Først naar disse 2 Lag Celler ere traadte 

 ud af Forbindelsen med den øvrige Bark, begynder Korken 

 at dannes (Fig. 14) og heri afviger denne væsentlig fra 

 den almindelige Korkdannelse, som vi kjende den i de træ- 

 agtige Planters Grene og som vi nu have seet den i mange 

 urteagtige Stængler; hos disse er jo nemlig Udviklingsgangen 

 den, at Korken anlægges og ofte antager betydelige Dimen- 

 sioner, inden det Væv, der ligger udenfor, afkastes. Korken, 

 der altsaa hos Stellaria Holostea i en vis Henseende har 

 Characteren af en Saardannelse, synes at fremkomme i Se- 

 cundærbarkens yderste Cellelag ; den driver det i Reglen ikke 

 til mere end 3 Lag Celler, saalænge Barkhylstret endnu om- 



