38 



3. »Doctorerne Thienemanii og Günther rejste gennem 

 den nordvestlige del og langs med øst- og sydkysten i 

 årene 1820—21. De noterede mange af de planter, som 

 de iagttog på deres rejse og bemærkede navnlig, at de 

 så rosenbuske på Seljeland. Bogen er betitlet: »Rejse 

 im Norden Europas, vorzüglich in Island«, og blev 1827 

 offenliggjort i Leipzig. Den indeholder ikke noget ord- 

 net plantekatalog, men kun tilfældige bemærkninger; der 

 savnes ogsaa et register.« 



Senere har jeg selv gennemgaaet Thienemanns Bog; de 

 fleste af hans bestemmelser synes at være rigtige. 



4. Om Hjaltelins »Islenzk Grasafrædi« siger B. blandt an- 

 det: »This book is a most admirable contribution to our 

 knowledge of the flora of the island, and seems to be 

 the result of much care and study«. I denne gunstige 

 dom kan jeg aldeles ikke være enig med B. Det samme, 

 som jeg udtalte om Kryptogamerne, må jeg også sige 

 for Fanerogamernes vedkommende. Hjaltelin har med 

 flid benyttet andre forfatteres meddelelser om og beskri- 

 velser af islandske planter, men i hans bog viser der 

 sig intetsomhelst spor til, at han selv har samlet eller 

 selv har set og undersøgt de beskrevne arter. At han 

 slet ingen voksesteder anfører, er allerede påfaldende ; 

 endnu besynderligere er det, at han ikke selv har gjort 

 et eneste fund, men at alle hans arter findes på ældre 

 lister, og endelig, at de fejltagelser, som findes på disse, 

 også findes hos ham. Han optager f. eks. Anthericum 

 ramosum efter den aldeles upålidelige Gliemann, han 

 har ikke opdaget, at den Juncus, som på ældre lister 

 kaldes J. arcticus, er J. balticus. Denne sidste er meget 

 almindelig ikke langt fra Rejkjavik, medens J. arcticus 

 ikke med sikkerhed er funden på Island. Mange andre 

 eksempler på, at Hjaltelin kun har fulgt andre forfattere 

 uden selv at undersøge, kan anføres, og det bliver 

 derfor uden b-etydning, om en planteart findes 

 opført på hans liste eller ikke. 



