— 2 — 



løber den spidst ud i et langt smalt Stenrev: Revet, mod Vest 

 ender den i en kort Spids: Stenkalven. Henved en halv Fjer- 

 dingvej Øst for Øen ligger et Stenrev: Øster røn, der af og til 

 kan være overskyllet, men for det meste tydeligt kan ses fra Land. 

 I Beskrivelse til Geologisk Kort over Danmark, Kortbladet Samsø, 

 nævnes, at Østerrøn paa Jens Sørensens Kort af 1709 er angivet 

 landfast med Tunø. Vest for Øen, en god Fjerdingvej borte er et 

 langt smalt Rev: V esterrøn; det ser ud fra Land, som om dette 

 Rev er overskyllet af Vand, Bølgerne brydes bestandigt over det ; 

 efter Tunø-Befolkningens Sigende er Midten dog tør og kun ved 

 særlig udpræget Højvande er det helt overskyllet. 



Tunø er gennemgaaende ret høj, og paa flere Steder naar 

 temmelig stejle Klinter næsten ud til Strandlinien. Nogle af disse 

 Klinter har aabenbart endnu nylig lidt under Havets Ind"virk- 

 ning, idet de er ganske nøgne og fremviser friske Nedstyrtninger; 

 formodentlig har Menneskene her, som andetsteds, ved hensynsløs 

 Stenfisken bidraget til at ødelægge Landet; andetsteds er Klin- 

 terne græsklædte lige ned til deres Fod. Sønderklint, som er 

 den højeste, maaler 23 m, medens det højeste Punkt mod Nord: 

 Nørreklint er 17 m. Flade og jævne Strandvolde findes mod 

 Øst ved Vind dam og ude mod Vest, samt paa en lille Strækning 

 mod Nord. De østlige og vestlige Strandvoldspartier, som bærer 

 en ganske lav Græsvækst, har jeg i Floralisten og paa Etiketterne 

 til de tørrede Planter kaldet »Strandoverdrev«; medens den nord- 

 lige Strandvold, der tildels er lyngklædt og gaar jævnt over i 

 »Mosen«, paa Etiketterne er kaldet »Lyngoverdrev«. Fra Sønder- 

 klint til Nørreklint findes et Højdedrag løbende omtrent S.Ø.— 

 N.V. afbrudt ved en mindre Sænkning, hvori ligger en lille Mose, 

 som af Befolkningen kaldes »Dyndmosen«; denne ligger 6 m over 

 Havet. Øens højeste Punkt findes paa nævnte Højdedrag, det 

 maaler 25 m. Et andet Højdedrag findes længere Øst paa, det 

 løber omtrent Syd — Nord med ret stejlt Fald mod Syd; paa dets 

 Sydhælde og ved Foden ligger Tunø By. Dets højeste Punkt er 

 17 m, tæt ved dette ligger Kirken og Fyrtaarnet. Sænkningen mel- 

 lem de to Højdedrag er paa Generalstabskortet betegnet ved: 

 Mosen, dens sydlige — nærmest Byen liggende — Del er mest 

 Græsgange og Agre, dens nordlige Del er dels lyngklædt dels lagt 

 ud til Plantninger. Paa Tunø findes ingen Strandenge; paa de 

 flade græsklædte Søbredder ved den lille Sø Sydvest paa Øen 

 fandtes enkelte Strandengsplanter, f. Eks. Trifolium jragiferum. 



