— 84 — 



Øen bestaar saaledes af to skarpt afgrænsede Partier, den 

 diluviale Del: Bakkerne og den alluviale: Den hævede Havbund. 

 I den sidste Del, der gennemløber hele Øens Midte fra nordvest 

 til sydøst som en flad Dal mellem Bakkerækkerne, ligger Mar- 

 kerne, hvis Jordbund er Cardiumdynd, hvide af halvt forvitrede 

 Skaller, der ligger i et mere end meterdybt Lag, og mørkt og fug- 

 tigt i Lavningerne af højt staaende Grundvand. Flere Steder saas 

 Jorden mellem Sæden paa Kryds og Tværs furet af dybe og brede 

 Revner. Disse to Faktorer, det rige Kalkindhold og Grundvan- 

 dets ringe Afstand fra Overfladen, var vel Grunden til, at Sæden 

 i den tørre Sommer (1917) stod saa usædvanlig godt overalt paa 

 den hævede Havbund. Enkelte Moser forekommer her, men de er 

 tarvelige, overfladiske Kærmoser og uden nævneværdig økonomisk 

 Værdi. I en Lavning mellem Bakkerne ved Sejrby ligger en ud- 

 gravet Mose — nu en rund Dam — hvori saas Rester opgravet 

 af en ret anselig Birkestamme. Denne Mose ligger forøvrigt ikke 

 paa den hævede Havbund, men i Bakkerne paa en af de fem Øer 

 og maa vel karakteriseres som Skovmose. Birken, der nu ikke 

 findes paa Øen, har altsaa engang været tilstede i alt Fald paa 

 een af de fem Øer. En anden Mose paa Nordsiden af Øen saa jeg 

 dækket af et over een Meter tykt Lag af Cardiumdynd, et Fæno- 

 men, der for øvrigt ikke er ualmindeligt paa Øen, og hvis For- 

 klaring maa søges i den Hævning af Havbunden med paa- 

 følgende Sænkning, som har fundet Sted før Stenalderhæv- 

 ningen. 



Paa den diluviale Del — Bakkerne — er Bunden overvej- 

 ende Moræneler. Dette kommer især frem paa Øens Nordside, 

 hvor Brinker er fremkommet i Nutiden ved Bort erodering af 

 Landet under Storme, nemlig ved Skageise Huk mod Vest og ved 

 Lindehoved mod Øst. Det sidste Navn er et af de faa Stednavne 

 paa Øen, der kunde tyde paa, at Skov engang har været tilstede. 

 Paa Brinkerne her findes ganske vist enkelte Skovplanter, der 

 ellers er store Sjældenheder paa Øen, men om de skal betragtes 

 som Descendenter fra en forsvunden Lindeskov eller som indvandret 

 i en senere Tid fra Sjællands Kyst, lader sig vanskeligt udrede. 

 De fladeste af Bakkerne er under Kultur, men største Delen af 

 dem har saa bratte Sider og saa mager Bund, at Opdyrkning ikke 

 har kunnet finde Sted. Paa disse og paa deres engang af Havet 

 eroderede Brinker er det, at en rig og ejendommelig Vegetation 

 har kunnet leve uberørt op til Nutiden til Fryd i hvert Tilfælde 



